113 



kende (og indskrænket) Messiasbevidsthed. Baur synes ikke at an- 

 tage, som mange ældre Rationalister, at Jesus kun ved Accommoda- 

 tion har erklæret sig for Messias ; han betragter de to Sider al' 

 Jesu Personlighed »under Synspunktet af en Antinomie, af en 

 sig udviklende Proces«. Denne Betingelse kan være meget 

 passende med en Grundanskuelse, ifølge hvilken »Christendommen 

 ikke er et forfra færdigt, et fuldkomment og himmelsk Product, 

 men meget mere et saadant, der efterhaanden udvikler sig*)»; 

 men med det Billede af Jesus Ghristus selv, som det Nye Te- 

 stament giver, stemmer den ikke, idet vi enten maae antage, at 

 Jesu Selvbevidsthed har været meget høiere end Messiasideen, 

 eller at denne er bleven opfattet af Jesus fra den religiøse An- 

 skuelses høieste Standpunkt. Den Formodning, at Jesus først 

 midt i sin Virksomhed eller mod Slutningen af samme, belært 

 af nedslaaende Erfaringer, skulde have opgivet det jødiske 

 Messiashaab og omskiftet det med Planen om en udelukkende 

 sædelig Reformation og et aandeligt Rige, har som bekjendt 

 fundet tiere Forsvarere ; men en saadan Forandring lader sig ikke 

 historisk bevise, og Antagelsen deraf lader sig ligesaalidt forene 

 med hiin fuldkomne Klarhed og Høihed i Jesu Væsen, hvorom 

 den evangeliske Fremstilling giver Vidnesbyrd som med Baurs 

 Anvendelse af Ordene »det Guddommelige«, »det Evige«, »det 

 Absolute«, naar disse Udtryk ikke skulle være blotte Phraser og 

 rhetoriske Hyperboler.*) 



Baur og hans Disciple have stadigen protesteret mod, at dere 

 Kritik af den evangeliske Historie og dens Kildekrifter skulde 



*) »Die historische Grundanschauung, auf velcher die Kvitik der Tubinger 

 Schule basirt, ist: das Christenthum ist nicht ein von vornhéréin fertiges, 

 cin vollkommens und himmlisches Product, es ist vielmehr ein sich 

 almclhllg entwichelndes.« Schwarz, Zur Gesclu der neuesten Theol. 

 S. 175. 



") Sig. Hase, Das Leben Jesu, g 42: »Trunte jener lrrthum auch nicht die 

 sittlieheHcrrlichkeitJesu, so ist doch schver zu denken, dass dieKlarheit 

 und Erhabonheit seines Wesens. jencs Unfehlbarc und Gottliche, das 

 -wii- in seinen Reden horen, unverletzt blieb, wenn er selbst erst aus solchen 

 Irrthiimern und innern Kampfen sich zur Idee seines Lebens emporrang.« 



