176 



den berømte Pyrrhus, Konge i Epirus. Om end Epirus kunde 

 synes at ligge noget langt borte fra den indiske Konge til at 

 bemærkes af ham, saa maa det dog ikke oversees, at Forbin- 

 delsen imellem de i de fremmede Lande nu vidt spredte Hel- 

 lener ikke var ubetydelig; selv i Indien havde Alexander efter- 

 ladt sig helleniske Kolonier, der næppe endnu vare forsvundne 

 paa Acokas Tid, da han sendte en Græker med et indisk -bud- 

 dhistisk Navn, en Yavana Dharmaraxita som Missionær til Vest- 

 landene.*) Det kan derfor ikke være forunderligt, om Rygtet 

 havde naaet til Agoka om den fremragende Rolle, som Epirus 

 kort forinden havde spillet baade under Pyrrhus (f 272), der 

 ogsaa var besvogret med Ptolemæerne, og endnu under hans 

 Søn Alexander, der i Regyndelsen af sin Regjering havde erobret 

 selve Macedonien. Herfra blev han fordrevet 266 saa vel som 

 fra en Del af Epirus, hvilken han dog senere gjenvandt, hvor- 

 efter han levede saa stille, at hans Dødsaar er ubekjendt; det 

 synes at være faldet ved 258, maaskee endog før.**) I hvad 

 Forbindelse de have staaet til Acoka, kan hverken sees af Ind- 

 skriften ved Girnar, der er mangelfuld, eller af den ved Kapur 

 di giri, da den arianske Skrift, der er anvendt her, hører til de 

 allersletteste Skriftarter, som det altid er vanskeligt at læse, selv 

 naar den er tydelig og omhyggelig indhugget; og Vanskelig- 

 heden stiger, jo mindre dette er Tilfældet, og kommer hertil 

 endnu mangelfulde Afskrifter, er det som oftest en Umulighed 

 at bringe noget ud deraf, som ikke i det mindste tildels er kjendt 

 i Forvejen. Af de enkelte læselige Ord synes det imidlertid at 

 fremgaae, at det er angaaende den buddhistiske Lære, at Ac_oka 

 har henvendt sig til dem, eller troet i dem at have ligesindede 

 Venner; saaledes at Forbindelsen blev knyttet, eller at Omtalen af 

 den har Hensyn til Tiden, efter at han havde bekjendt sig til 

 denne Tro. Aaret 258 maa herefter have ligget indenfor Acokas 



*) Mahåvansa 12, 35. 



") Droysen Gesch. der Hellenen II. S. 295. 



