201 



nødvendigviis medfører, at Feilenes numeriske Sum bliver et 

 Minimum. Langt senere har Laplace atter i en særskilt Af- 

 handling, der er trykt som Supplement til »Théorie analytique 

 des probabilités« , gjenoptaget den tidligere Undersøgelse og 

 efterviist, hvorledes man kan bestemme Noiagtigheden for det 

 fundne Element. Uagtet han klart har betegnet Methodens 

 charakteristiske Ejendommelighed ved at tillægge den Benæv- 

 nelsen »Mélhode de situation », saa fastholder han dog endnu 

 stedse den, som det synes uvæsentlige, Egenskab, der i det af 

 ham betragtede specielle Tilfælde medfører en Opfyldelse af 

 Betingelsen for Feilsummens Minimum. I denne Omstændighed 

 tør man maaskee søge Grunden til, at han ikke har givet Me- 

 thoden den Udvidelse, som den med Lethed vil kunne modtage, 

 naar man, med Tilsidesættelse af den nævnte Betingelse, kun 

 bevarer den charakteristiske Bestemmelse af den Ubekjendte ved 

 en Deling af den ordnede lagttagelsesrække. Det er en saadan 

 Udvidelse af Laplaces »Méthode de situation«, som nærværende 

 Meddelelse tilsigter at give. 



I I- 



Lad H betegne den Ubekjendte, af hvilken der foreligger 

 et Antal af n lige noiagtige Iagttagelser, som vi ville forudsætte 

 ordnede efter deres Størrelse i en fortløbende Række fra de 

 mindste til de største. Med h skal endvidere være betegnet en 

 Værdi, der deler Rækken saaledes i tvende Dele, at den første 

 omfatter de m mindste Iagttagelser, der alle ere mindre end h, 

 medens den anden Deel indeholder Resten, eller de n — m Iagt- 

 tagelser, der ere større end h. Naar nuf er Feilen, der svarer 

 til A, saa vil selve H være bestemt ved Ligningen : 



H=h-f (1) 



og kan saaledes betragtes som bekjendl, naar/ er bekjendt. 

 Men til Bestemmelsen af f maa det tjene, at der ifølge de nys 

 gjorte Forudsætninger af n indtrufne Feil ere m, som ere mindre, 

 som ere større end /. Udtrykkes Feilloven for de 



