— M — 



diga rigtningar genomsatta af större och mindre kalkspatsgån- 

 gar. Till sin mägtighet varierande från en aln till endast några 

 tum, genomskära de icke allenast sjelfva malmen, utan äfven 

 skölarna, och äro således att betrakta såsom de sista och yng- 

 sta sprickfyllningarna här på fältet. Dessa gångar, som van- 

 ligen på båda sidor äro omgifna med ett helt tunnt salband af 

 mer och mindre dekomponerad chlorit, innehålla ofta större och 

 mindre håligheter, hvilkas väggar äro beklädda med druser af 

 kalkspats- eller qvarzkrystaller, emellan eller uti hvilka kry- 

 staller man icke sällan träffar smärre kulor af bergbeck. Sjelfva 

 massan af gångarne eller sjelfva kalkspaten är äfvenledes ofta 

 genomträngd af ett svart, segt, bergtjärelikt ämne, och i fordna 

 tider har man i några af dessa gångar närmare dagen träffat 

 några kubiktums mägtiga stycken af ett stenkolslikt kol. Allt 

 detta visar, att det organiskt-vegetabiliska lifvet redan var i 

 verksamhet vid tiden för dessa gångars bildning. Stundom 

 har man i drushålen äfven funnit en fin, gråhvit kalkhaltig 

 lera, såsom en mer och mindre fuktig gröt. Det är äfven i 

 dessa gångar, som de välbekanta varieteterna af Dannemora- 

 bergkorken och berglädret förekomma, hvilka mineralier utan 

 tvifvel äro dekompositions-produkter af chlorit. Man har ansett 

 dem såsom texturmodifikationer af asbest, men deras kemiska 

 sammansättning är ganska olika, ty bergkorken och berglädret 

 hålla 15 — 20 procent vatten. Dessutom är deras geognostiska 

 förekomstsätt äfven olika, ty asbesten träffas ingalunda på kalk— 

 spatsgångarne, utan midt i sjelfva malmlagren, såsom smärre 

 utskiljningar, körtlar eller drummer. 



På ett kort afstånd från den på båda sidor af kalksten 

 omgifna malmstock, på hvilken Mellanfältets Storgrufvor äro 

 brutna, framstryker på östra sidan ett dermed parallelt, som det 

 tyckes, kedjeformigt eller radbandslikt malmlager, men af endast 

 2 — 3 famnars mägtighet. Detta malmlager är i dagen öppnadt 

 genom den s. k. Örnersgrufvan, och på större djup efterföljdt 

 genom Bolags-, Sandels- och Risells-orterna. 



öfvers. af Kongl. Vet.-Akad. Förh. Arg. 8. N:o 1. ® 



