— 1 18 — 



det några gungor omkristalliseras. Om, sedan sistnämde sura 

 wolframsyrade ammoniumoxidsalt utkristalliserat, lösningen vidare 

 afdunstas, så låter den koncentrera sig ända till sirupsstadga 

 och intorkar slutligen till en mörk, gummilik massa, som vid 

 förnyad upplösning och långsam afdunstning lemnar oktaedriska 

 kristaller i blandning med salmiak. Detta oktaedriska salt är 

 till färgen brunt, smakar högst bittert och löses uti alla för- 

 hållanden i varmt och kallt vatten. Dess procent iska samman- 

 sättning befanns vara 



V 84.4 



Fe+Mn .... 4.6 



NH 3 4.0 



H 7.0 



men v. Borch uppgifver derför icke någon formel. — Återstoden 

 på filtrum, sedan lösningen af wolframsyrad ammoniumoxid gått 

 igenom, bestod af odekomponerad wolfram, kiselsyra och berg- 

 art, blandade med en större mängd af ett tegelfärgadt, pulver- 

 formigt ämne, som genom upprepade afslamningar icke så full- 

 ständigt kunde befrias ifrån de först nämde inblandningarne, att. 

 genom qvantitalif analys, beskaffenheten af denna, redan förut 

 af Schneider anmärkta wolframförening kunde afgöras. Vid sam- 

 manrifnin.^ med kalk luktade den starkt ammoniak, vid kokning 

 med kalilut afskildes jernoxid och manganoxid, och af chlorvä- 

 tesyra afskildes v\ olframsyra. 



För att framställa ren wolframsyra rekommenderar v. Borch 

 att använda Blthuolz metod, bestående deruti att: man smälter 

 wolframmineralct med 2 gånger dess vigt kolsyradt alkali, ut- 

 kokar den smälta massan med vatten, som blifvit försatt med 

 litet alkohol, fäller den alkaliska lösningen med chlorcalcium, 

 och, efter uttvättning, sönderdelar den wolframsyrade kalken 

 med chlorvätesyra. Den dervid afskilda wolfiainsyran gifver ett 

 fullkomligt rent, och, ifrån all jern- och manganinhlandning, fritt 

 ammoniumoxidsalt, då den behandlas med ammoniak. — Glöd- 

 das wolframsyra uti en ström af vätgas öfver spritlampa, så 

 bekommer man en lila och brun wolfrämoxid, men den försl 



1 > 





