— 166 — 



till lif, men mot sädana närmade de sig sakta till omkring 4 

 tums afstand, då de med pilens hastighet störtade på och slukade 

 dem i ett tag samt fortsatte derefter sin väg helt lugnt. Nå- 

 gongång lyckades det, då de voro hungriga, att narra dem till 

 att sluka fina köttbitar, eller t. o. m. sandkorn, då nemligen 

 dessa voro fastade vid ett hårstrå eller under sjunkandet i vatt- 

 net rullade omkring och rörde sig tydligare, men hvad som ej 

 smakade utkastades ögonblickligt genom en vattenström från gäl- 

 öppningarna ; köttbitarne tycktes smaka dem väl, men de lärde 

 sig aldrig att fånga dem efter smaken, eller lukten, utan gåfvo 

 endast akt på dem då de rörde sig. Det bör anföras att de 

 endast slukade då det var så ljust, att de kunde se, och så- 

 ledes ej då skålen var väl betäckt ; men om locket borttogs 

 under natten, vid ljussken, voro de snart åter färdige dertill. 

 Små crustaceer (Daphniae o. d.) togo de i nödfall; mygglarver 

 smakade bättre, men aldra helst togo de af de förut beskrifna 

 ldungarna, och hvardera af de små gäddorna kunde väl sluka 

 5 å 6 sådane på en dag, ehuru dessa idungar voro alltför 

 stora att få rum i magen, som vanligen deraf syntes starkt 

 och snedt utspänd. De sutto ofta en halftimmas tid med 

 stjerten långt utanför gäddans mun, och rörde sig tydligen i 

 början under 2 å 3 sekunders tid. Småfisk, larver o. d. slu- 

 kades alltid så, att hufvudet kom först. .Men understundom 

 hände det att idungarne slängde sig och kommo på tvärs i 

 gapet, då gäddan hade svårt att åter få dem rätt, eller t. o. 

 m. måste släppa bytet. 



Den 17 Juni, då de fleste blifvit inlagde i sprit till för- 

 varing, återstodo i st. gäddungar, neml. 2:ne af v. p. 26 och 

 2:ne af v. p. 20 millimeters längd. För att nu följande dagen 

 så mycket bättre kunna förevisa det nog roande skådespelet, 

 som deras glupskhet företedde, höllos de utan föda och ett lock 

 lades såsom vanligt öfver skålen under natten. Då jag kl. 5 

 på morgonen borttog locket, voro alla fyra tillstädes; men | 

 timma derefter, då jag åter såg på dem, hade den ena af de 

 större slukat sin något mindre kamrat, hvaraf ännu hälften salt 



