— 171 - 



dem jag på ett annat ställe beski ifvit *). Samtidigt härmed upp- 

 fördes en sulu-ugn af samma dimensioner som jag begagnat 

 under försöken vid Åtvidaberg, och hvilken i berättelsen derom 

 äfven finnes beskrifven och uppritad. 



Röstningen gick fullkomligt efter önskan och den rostade 

 kismalmen blef i påföljande Juni månad tillgodogjord på en sulu- 

 smältning i den nya schaktugnen , som visade en afverkning å 

 smältgods och produkt af skärsten mer än tredubbel mot den 

 förut begagnade. Kol-besparingen visade sig motsvara ungefär 

 hälften mot förra åtgången, beräknad efter afverkadt smältgods. 

 Så beskaffade smältningar drefvos fortfarande till slutet af 1849, 

 då en betydligare qvantitet skärsten fanns tillverkad. Nickelhal- 

 ten i denna produkt höll sig omkring 6 proc, och då denna 

 halt med skäl borde anses för låg för de följande processerna, 

 hvilka dessa och kunde blifva, insågs snart behofvet att medelst 

 någon lämplig method höja denna halt; hvilket naturligtvis 

 måste ske på bekostnad af jrrnet som utgjorde skär stenens 

 hufvudsakliga beståndsdel , jemte den svafvelhalt , som konstitu- 

 erar detta slags smältprodukter. 



Redan 4 843 hade för detta ändamål s. k. anriknings eller 

 koncentrations-smältningar blifvit anstälda och någongång emellanåt 

 förnyats, men svårigheten att vid dem åstadkomma en ren ugns- 

 gång synes afskiäckt från deras fortsatta begagnande. Under 

 vintermånaderna 1850 gjordes några försök att genom omsmält- 

 ning i schaktugrj efter röstning på tvänne eller flere eldar kon- 

 centrera skärstenen. Äfven dessa visade nödvändigheten att söka 

 utbyta vändrostningen mot någon annan method. Den vänd- 

 rostade .skärstenens utmärkande benägenhet att i smältning 

 med jernsilikater i schaktugn förr eller senare fylla ugnsstället 

 med s. k. Nas ") gjorde en sådan process för nickelskäistenen 

 snart sagdt oanvändbar. Jag trodde mig derföre böra här för- 

 SOka att iinvända den method att rosta kopparhaltiga malmer 



Berättelse om forsöken vid Åtvidaberg 1844 — 48. Linköping 1848 

 pag. 15. 

 " Jern färsk or inväfda med hög stelnad slag- och svafvelmetaller pii 

 l;i._ svafvelbindningsgrad. 



