— I SS — 



tala, var solen blott några gånger bortskymd af mer eller mindre 

 täta moln. Under det förmörkelsen var total, syntes himmeln 

 fullkomligt molnfri, så väl framför som omkring solen, hvaremot 

 den i öster, söder och norr fortfor att vara mulen. 



Vid observationerna begagnades omvexlande tvenne tuber, den 

 ene med 26 och den andre med 16 gångers förstoring; bägge voro 

 astronomiska. Skymglasen, som till antalet voro 6 samt af olika färg 

 och genomskinlighet, höllos med handen emellan ögat och okularet. 



Några sekunder före den totala förmörkelsens början, under 

 det jag var sysselsatt med att eftersöka de af Baily beskrifna 

 svarta strecken emellan månens och solens kanter, öfverraskades 

 jag af ett fenomen, som tilldrog sig hela min uppmärksamhet. 

 I detta ögonblick syntes nemligen en smal ring af hvitt eller 

 något gulaktigt ljus beteckna den mörka månskifvans periferi. 

 Ljuset var staikast i den delen af ringen, som låg närmast in- 

 till den ännu obeläckta solkanten, och aftog derifrån till den 

 diametralt motsatta punkten af månskifvan, hvarest det var mycket 

 svagt eller nästan omärkligt. Den uppmärksamhet, som egnades 

 åt denna företeelse, hindrade mig ifrån att med noggranhet upp- 

 söka de ofvannämnda svarta strecken, hvaraf jag icke varseblef 

 det ringaste. Såsom jag sedermera af observationer öfver före- 

 gående förmörkelser funnit, har denna ljusring, som utan tvifvel 

 ingenting annat är än den inre delen af den strålande ljusring, 

 som under den totala förmörkelsen omgifver månen, blifvit ob- 

 serverad vid 1842 års förmörkelse, då den äfven visade sig på 

 orter, der förmörkelsen ej var fullt total. Glorians ljus kan så- 

 ledes ernå en sådan intensitet, att det varseblifves jemte det 

 direkta solljuset. Så snart den sista ljusstrålen från solen för- 

 svunnit, uppstod glorian, lik en krans af glänsande strålar om- 

 kring den mörka månskifvan. Såsom det syntes, bildade sig 

 glorian nästan ögonblickligt. Ljuset var starkast vid niånkantcn 

 och aftog derifrån med afståndet ifrån denna, utan att någon 

 delning i tvänne koncentriska lingar, såsom några observatörer 

 trott sig finna, kunde varseblifvas. Vid förmörkelsens början var 

 den delen af glorian, som låg närmast intill månen, ljusstarkarc 



