— 199 — 



b) Pro tubera ncer. Då den sista solstrålen försvunnit, 

 och jag betraktade månskifvan, visade sig straxt tre protuberan- 

 cer, närmast liknande flammor, en på högra och två på venstra 

 sidan. Den ensamma på högra sidan var rätt utstående tri— 

 angelformig, af de två andra på motsatta sidan var den ena 

 af mycket irregulier form, krökt uppåt såsom man kan se af 

 fig. 4. Fullföljandet af dessa fenomen afbröts nu på några 

 sekunder, hvarundcr jag betraktade coronan genom polarisations- 

 apparaten; då jag sedan betraktade flammorna genom tuben, 

 hade desamma märkligt ändrat utseende. Den på högra sidan 

 hade försvunnit och de på venstra hade utskjuta från mån- 

 brädden, likväl så, att den öfre dervid förlorat allt samman- 

 hang med månkanten och var alldeles fri, med undantag att 

 den genom de finaste likasom cirri var förenad med den nedre 

 protuberancen, hvilken under förlängningen bibehållit sin förra 

 krökta form och, smalare på midten, med en bredare basis var 

 förenad med månkanten. Dess största utsträckning var nära lika 

 med ringmikrometerns bredd och således = %'. Den teckning 

 jag under dess beskådande, utan att likväl flytta ögat från tu- 

 ben, utkastade, anser jag i sina hufvuddrag riktig och repro- 

 ducerar den derföre; hvarvid 



a föreställer protuberancen i början, b samma protuberance i 

 slutet af den totala förmörkelsen. 



Jemte de redan nämnda protuberancerna framträdde under 

 förmörkelsens gång flera andra, men alla på venstra sidan. De 



öfvers. af K. Vel.-Akad. Förh. Arg. 8. N:o 7 St 8. % 



