— 210 — 



3'58'46",5 frambröt åter emellan punkterna C och B för- 

 sta strålen af solen. 



Slutet af förmörkelsen inträffade 4'47'14",6. 



Söderbergs chronometer går stjerntid och var vid förmör- 

 kelsens början 26'10" stjerntid efter Stockholms medeltid. Dess 

 dagliga dragning var -+2",69 (den fortade 2",69). 



öfriga iakttagelser under förmörkelsen voro: 

 På himmelen: Såsom ofvan är nämnt ljusnade himmelen mer 

 och mer, ju närmare tiden för den totala förmörkelsen nalkades, 

 så att under densamma den solen närmast omgifvande delen var 

 fullkomligt klar, och de på den öfra delen af himmelen återstå- 

 ende molnen hade antagit ett tunnt och strimmigt utseende, under 

 det tjocka moln ännu stodo qvar vid den nordliga och nord- 

 vestliga horizonten. Redan förr än den totala förmörkelsen bör- 

 jade, visade sig en stjerna på något afstånd östligt från solen, och 

 när den totala förmörkelsen inträdt, framtindrade en annan på 

 kort afstånd vestligt från solen, och några andra visade sig här 

 och der på himmelen, allt för det obeväpnade ögat. Man hade 

 räknat sju till åtta stjernor. Den klara delen af himmelen antog 

 under den totala förmörkelsen en ovanligt vacker och genom- 

 skinlig färg, och dess utseende jemte de tid efter annan från 

 densamma framblixtrande stjernorna gjorde på betraktaren ett 

 ovanligt storartadt intryck. 



I nordnordost och sydsydvest visade sig under den totala 

 förmörkelsen likasom en morgonrodnad eller daggryning, som 

 uppkom genom solstrålarnas reflexion från de delar af atmos- 

 feren, som lågo utom gränserna för månskuggan. 



På jorden : Nio minuter före början af den totala förmör- 

 kelsen började en skarp vind alt blåsa. 



Vid den totala förmörkelsens början syntes på marken vall- 

 ningar, likasom af vågor. En och samma våg var i början 

 gulaktig, blef sedermera rödaktig och slutligen grå till färgen. 



