— 237 — 



Ref. såg dem göra följande morgon. Under mörkret hade de 

 försvunnit och visade sig ej sedan, åtminstone på en längre 

 stund derefter. 



En större G7'is, som gick i en afstängd plats vid gården, 

 höll för tillfället på, alt förtära slutet af sin måltid, men då 

 mörkret inbröt, upphörde han dermed tvärt och sprang rätt 

 in i sin koja, der han lugnt förblef tills ljuset återkom, då 

 han genast åter sprang ut och fortsatte med sin förra syssel- 

 sättning. En hatt visade ingen uppmärksamhet på ljusför- 

 ändringen, utan fortfor smekande och spinnande såsom förut. 



Fru Doktorinnan Westerberg hade såsom någonting ovan- 

 ligt anmärkt, att hennes lilla- dotter, I I månader gammal och 

 af god helsa, vid totala förmörkelsens början visade de vanliga 

 tecknen till sömn, som annars ej plägade visa sig förr än då 

 det började mörkna om aftonen, såsom gäspning, gnuggning af 

 ögonen o. s. v., men strax efter ljusets återkomst blef barnet 

 vaket och lifligt såsom förut. 



Assessorn J. Vult von Stevern och hans fru hade under 

 mörkret sett en Caprimulgus inom vestra delen af staden, åt 

 helt annat håll, än den som nyss nämdes och de hade iakt- 

 lagit enahanda förhållande hos Svalorna, som det här förut 

 omtalade. 



Löjtnanten Wrangel hade anmärkt, att en hund som re- 

 dan förut låg vid gatan och gnagde på ett ben, oafbrutet fort- 

 satt dermed under hela den tid mörkret varade och en stund 

 sedan ljuset återkommit. 



Grefve Hamilton, egare af Huseby bruk nära Vexiö 

 meddelade,' alt Hästar, Oxar och Kor, som vid nämnde ställe 

 gingo i bete på en ängsmark, utan att vanligtvis inkomma till 

 husen om aflnarne, vid totala förmörkelsens början samlades 

 under de derstädes befintliga träden, såsom de ofta plägade 

 göra mot natten. 



På Örnanäs, g mil N. om Skenninge, crhöllos uppgifter 

 af Kajor IL Sundkvai.l och hans Fru. Förmörkelsen hade 

 ännu derstades varit total. Vädret var vackert med strömoln 



