— 238 — 



Några Hästar, som gingo på bete strax* vid gården, hade ej 

 tyckts gifva att på det inträdande mörkret, utan då förhållit 

 sig helt stilla; men vid ljusets återkomst hade de visat mycken 

 liflighet, sprungit omkring, gnäggat o. s. v. — Hundar och 

 Boskap hade ej företett någon ovanlig yttring. — Hönsen, 

 som gingo ute, hade ej heller synts förhålla sig annorlunda ån 

 förut. — Svalorna betedde sig här liksom på de förut anförda 

 ställena och Ringsvalan (Cypselus apus), som hade bo vid 

 stället, ansågs ej hafva förhållit sig annorlunda än de, och hude 

 ej varit sedd flygande under mörkret.» 



Herr Sundevall föredrog dorefter följande sammanställning 

 af de anteckningar i ämnet, som af ett stort antal personer 

 blilvit till Akademien insända. 



»Professor Zetterstedt observerade i sin trädgård i Lund, 

 att Insekterne i allmänhet förlorade sin liflighet då det egent- 

 liga mörkret började och ej sedan visade sig den dagen. Af 

 Papilio urticoz, som allmännast förekom, räknades 18 ex., som 

 redan i timma förut satte sig med hopslagna vingar på sand- 

 gångarne; men då förmörkelsen var störst hade de alla för- 

 svunnit. Bombylius pumilus försvann äfven. Sargus, Chry- 

 somyia m. fl. sutto, såsom om aftonen, stilla på bladen, äfven 

 sedan solen återfått sin fulla klarhet; Megilla havorthana, van- 

 liga Biet och Humlor syntes dock åter kl. 5 och Cltironoinus 

 bicinctus o* fortfor alt dansa i körer under och efter förmör- 

 kelsen. Nattfjärilar syntes icke. — Vädret var under hela 

 tiden vackert klart. 



Bruksförvaltaren Nordblad» och Magister Wadnkr an- 

 märkte vid Alunbruket Andrarum i Skåne, vid torrt väder 

 med större strömoln, V.S. V. vind, att Hönsen satte sig såsom 

 till natthvila ; Gäss och Ankor lemnade vattnet; en del af de 

 förra lade s'g ned för J timmas tid, andra spatserade upp pä 

 en höjd, der människor voro samlade, och visade vid ljusets 

 återkomst mycken liflighet. Bien llögo in till bistocken, men 



