— 241 — 



återkommit. — Kalkonerna närmade sig hönshusdörren, men 

 gingo icke in och förrådde intet ovanligt beteende. 



Tvänne Orrhönor, den ena med en flock flygvuxna ungar, 

 hade oförmärkt under mörkret slagit sig till hvila på en siat, 

 buskfri äng, nära intill en hop slåtterfolk, som der lagt sig 

 ned; men då det blef ljust flögo de åter bort. 



Prosten J. Fransen i Laholm, der vädret var klart och 

 måttligt varmt, anmärkte att en Katta lemnade sina fyra ungar 

 under mörkret, [i hvilket. drag kattens egenskap af nattdjur 

 framlyser]. Några Får, som voro på bete, fortforo äfven un- 

 der mörkret att beta och att förhålla sig såsom vanligt. På 

 en stor Gris märktes likaledes ingen förändring, men Höns, 

 som voro ute på marken, började kackla och gömde sig under 

 potatesfanet, tills solen åter syntes, då de kommo fram; de 

 som voro inne på gården flögo upp åt taken. »Hästarne snar- 

 kade starkt». 



Landshöfdingen Grefve Lewenhaupt i Halmstad anmärker, 

 att då förmörkelsen fortgått till f af solskifvan, syntes foglarna 

 oroliga och sökte skydd [hvilket torde stå i sammanhang med 

 de kort förut inträffade starkare vindstötarna]. Under hela 

 den totala förmörkelsen voro de stilla och tysta, men syntes 

 snart åter framme sedan ljuset återkommit. Vädret var klart 

 och vackert. 



Magister Siljeström observerade förmörkelsen vid Käll- 

 torp, 1| mil N. V. från Calmar. Himlen var nästan betäckt 

 af stora moln, vinden vestlig. Af andra personer emottog Herr 

 Siueström följande uppgifter: Bien hemkommo till kuporna mer 

 bi Ii mer, ju skummare det blef före totala mörkret; inga flögo 

 utåt; slutligen kommo de i massor ned på flustret,, begåfvo 

 sig in, och qvarblefvo der till vid pass en timma efter ljusets 

 återkomst, då de åter började sitt vanliga arbete. — Fåren 

 sides hafva sprungit oroliga omkring och brakat; Gässen spat- 

 serade hemåt, såsom vanligt om aftonen, och Kråkorna skoc- 

 kade sig i träden med buller. — Flädermöss hade blifvit sedda. 



