— 2i7 — 



Några Ladusvalor sågos, just då solljuset upphörde, sätta 

 sig på ett tak. Under mörkret lyftade de sig då och då nå- 

 got litet, satte sig straxt åter, men då första solljuset återkom 

 flögo de bort. Af den stora svarta Svalan [Cypselus] sågos 

 tre stycken flyga ganska högt näst före och näst efter mörkret. 



Bien observerades af en äldre fru, som egde fyra kupor. 

 Då totala förmörkelsen nalkades kommo de med stark fart fly- 

 gande hemåt och in i kuporna, der de förblefvo, icke blott 

 under den mörka stunden, utan äfven, så vidt hon, vid några 

 sednare besök hos dem, kunde märka, hela den dagen till ända. 



Blodiglar, som från morgonen stått i sin vanliga glas- 

 burk i ett fönster mot sydvest, på apteket, visade under 

 hela tiden intet ovanligt beteende. 



På ett ställe der Daggmaskar pläga visa sig om aftnarna, 

 kunde man under förmörkelsen icke upptäcka någon sådan. 



Af Aptekaren Vikblad i Hjo uppgifves: svag sydvestlig 

 vind; himlen mer och mindre betäckt af moln. Gråsparfvar 

 och Svalor skyndade under ett eget qvittrande läte till sina 

 bon eller till träden vid mörkrets början; efter dess slut vi- 

 sade de sig åter. lifliga och sjungande, såsom på en vacker 

 morgon. — Läderlappar framkommo. — Bien voro oroliga och 

 slogo ned rundt omkring kuporna, hvilkas ingångar de ej tyck- 

 tes finna. 



Bergmästaren C. E. Sjögreen meddelar följande iakttagel- 

 ser från Stråisnäs, nära Boxholm, vid Svartån och H mil 

 söder om Skenninge. Himlen var till större delen mulen. Hus- 

 djuren betedde sig i allmänhet såsom om aftonen och i enlig- 

 het med sin vana att mot natten hemdrifvas eller förblifva ute. 

 Kor, som voro vanda att förblifva ute öfver natten, började 

 lugnt beta, såsom de oftast göra vid nattens början, och lika 

 vanda Oxar, som betat under förmörkelsens början, lade sig, 

 då denna blef total, att idisla. Ungnöt, som observerades af 

 Ofvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Årg. 8. N:o 7 Se. 8. $ 



