— 300 — 



med blotta ögonen bemärkt flera rödaktiga små flammor på den 

 ljusa ring (coronan), som omgaf månen. De kringstående sågo 

 det icke och fruktade, att det var en synvilla. 



Observationer på djur. 



Myrorna gingo in i stacken under den totala förmörkel- 

 sen. Då ljuset återkom, gingo de ut. 



Bien. Den totala förmörkelsen var ej halfgången då de 

 gingo in. Sedan den totala var förbi, kommo de småningom 

 ut igen och började flyga. 



Småfoglar, t. ex. Sparf, Bofink, satte sig under grenarna 

 i buskar och träd, och då de skrämdes, hoppade de blott un- 

 dan på en annan qvist. Foglarna voro alla tysta under to- 

 tala förmörkelsen; men då ljuset återkom, hördes de qvittra, 

 och Bofinken lockade. Några skaror af foglar flögo upp i rym- 

 den vid ljusets återkomst. Just som förmörkelsen höll på att 

 bli total, hördes, af flere personer och på flere ställen, tuppar 

 gala. De tystnade då förmörkelsen blef total. En person til- 

 lägger, att denna tystnad fortfor flera minuter efter solljusets 

 återkomst. I Jönköpingstrakten såg man Nattblackan fram- 

 komma och flaxa flera gånger öfver gården. 



En Katt, som brukade hålla till under tomtningen af hu- 

 set, dit han hörde, gick in under tomtningen då ljuset försvann. 



Tvenne Hundar, hvar och en bunden vid sin koja, lågo 

 vid partiela förmörkelsens början utanför kojorna. När ljuset 

 började försvinna, kropo de in i sina kojor, lade sig med öppna 

 ögon och hufvudet utanför kojan. 



Hornboskap, som betade i en hage, lade sig och låg 

 stilla under den totala förmörkelsen, utom en, som stod uppe; 

 åt icke, men idislade. 



Hästar pä bete gingo, enligt observation i Jönköpinus- 

 trakten, tillsammans under en stor ek, der de föiblefvo stilla 

 under hela förmörkelsen. 



I (Jrebrotrakten, hvarest förmörkelsen icke var total, för- 

 höllo sig bien och foglar såsom under starkt åskväder, enligt 



Dl LoWJhNUJELM. 



