11 



megy, hogy ezúttal nemcsak a paliiarktikus fauna képviselőit veszi 

 tekintetbe, mint eddigi monográfiáiban, hanem az egész világ Chloro- 

 pidáit teszi tanulmány tárgyává. 



A munka öt részből fog állani, mindegyik eg3^-egy régiót ölel 

 fel. A sorozatot a paliiarktikus fajok ismertetése nyitja meg. 



A Chloropidák, köztudomás szerint a kártékony legyek közé 

 sorolandók, a mennyiben egyesek a vetésekben óriási károkat okoznak. 



Rövid bevezetés után, melyben a család jellemvonását s a 

 rendelkezésére állott anyagot ismerteti, áttér a nemek és fajok leírá- 

 sára. Ezek pontosak és kimerítőek. A rendkivül bonyolult synony- 

 miát, kivált a Cldorops-nenmé]^ igazán mesteri módon oldja meg. 

 Részletekbe nem bocsátkozhatom egyrészt a rendelkezésemre álló 

 csekély hely miatt, másrészt azért, mert a ki ezzel a családdal foglal- 

 kozni óhajt, ebből a rövid ismertetésből úgy sem tudhatná meg mid- 

 azt, amire szüksége van. 



Magyarország területéről a M. N. Múzeum és Thalhammer J. 

 gyűjteménye alapján akövetkező új nemeket és fajokat irja le : Pliyladel- 

 plius (n. gen.) Thalhammeri (Vadkert) ; Lasiosina littoralis (Gyón); An- 

 iliracophaga infimiata (Budapest) ; Chlorops adjuncta (Budapest), liorrida 

 (Mehádia), finiiima (Gyón), iedifrons (G3^ón), amjíistifrons (Gyón). 

 eutropliaeformis (közelebbi termőhely nélkül) ; Centorisoma (n. gen.) 

 elegantulum, (Gyón, Kalocsa) ; Lagaroceras granulosum (Gj'ón) ; Dicraeus 

 nigropüosus (Növi) ; Ganrax fascipes (közelebbi termőhely nélkül) ; 

 Eladiiptera hungarica (Kalocsa) ; Eribolus Imngaricus (Gyón) ; Oscinella 

 pectoralis (Kalocsa), rubidipes (Retyezát), nitidigenis (Isaszeg, Deliblát), 

 Kertészi (közelebbi termőhely nélkül). 



A két tábla a munka használatát nagyon megkönnyíti. 



A pótlékban Stróbl, Czerny és Corti dolgozataira tesz meg- 

 jegyzéseket, melyek a munka imprimálása után jelentek meg. 



Dr. Kertész Kálmán. 



tT. Vincent: Une nouvelle variété de Catocala fraxini L. 

 (Buliét. Société Entom. de Francé. 1910, p. 316—317). 



Szerző egy Budapestről kapott ? után, melyhez még néhány 

 a párizsi múzeumban levő (6 o^, 2 $) példány is tartozik és melye" 

 ket PoujADB még 1885-ben nevelt Párizs környékén (La Grange) 

 gyűjtött petékből, a Catocala fraxini egy új változatát írja le és azt 

 var. argiUacea névvel jelöli. Ez a törzsfajtól abban tér el, hogy az 

 elülső szárny középső csíkjai (a tövön kivül fekvő és a könyökfor- 

 mán hajlott csík), a fekete csík mindkét oldalán szalma- sárgán sze- 

 gélyezettek, hasonlóan szalmásai ga a vesealaku folt alatt levő folt is- 



Csíki. 



