borodott, ép, niig' a C. inindifjer-x\é\ az alsó szél közepétől fölfelé, 

 eg-y többé-kevésbé hosszú, néha a farfedő felső széléig haladó, más- 

 kor csak igen rövid, de mindig" mélyen hasított csatorna foglal 

 helj'et. Minthogy e két faj együttesen fordul elő s más különbség 

 közöttük nincsen, közel esik annak a lehetősége, hogy a G. imnciiger 

 talán nősténj^e a (■. jiuirijinafus-nak. 



10. Apion gracilipes Dietr. — 1833-ban, amikor boldogult 

 Stierlin barátom a svájczi rovartani társulat kiadványában az európai 

 Curculionidákat meghatározó táblázatokba kezdte foglalni, szives volt 

 az itten gyűjtött összes .-Ij^/on-jaimat is vizsgálat tárgyává tenni. 

 Egyik küldeményemben talált egy Apion graciUjjes-t, melynek czédu- 

 lájára azt irta, hogy „echt", vagj'is, hogy az valódi Apion gracilipes. 

 Levődében arra kért, hogy neki néhány ilyen „jó" gracilipes-t küld- 

 jek. Ez az egyetlen példány gyűjteményemben van ma is. Azóta 

 nagy hajszát indítottam ezen faj után ; ezrekre rúgott a vizsgált 

 rovarok száma, de egyetlen egy „jó" faját sem találtam. A rovar 

 különben egy tökéletes Apion fJavipes Payk., melynek a csápjai a 

 .csápbunkóval og^^ütt egészen és tisztán sárgák, a lábak pedig a 

 végizületig világosabbak. Végre öt évvel ezelőtt, midőn Budáról, 

 Wachsmann úr szívességéből nagy mennyiségű >íjj /oh- anyagot kap- 

 tam, találtam köztük egy gracilipes-t, de ez sem volt „jó", mert ennél 

 a csápbunkók végső csúcsa kissé feketés. Minthogy az A. fiavipes- 

 nél a csápok tövének sárga szine sokszor a bunkókig terjed, alapos 

 a feltevésem, hogy az .1. gracilipes, az A. flaiipes-nek egy oly válfaja, 

 melynél az egész csáp, a bunkóval együtt tiszta sárga, a lábak pedig 

 a vésizületig világosabbak. 



Magyarország pillangói. 



Irta : f A. Aigneu Lajos. 



xxxvir. 



23. Lycaena Dámon ScmFF. 



ÖCHiFFERMiLLER & Denis, Syst. Vcrz. d. Schmetterl. d. Wiener 

 Gegend. 1776, p. 182. — Hübner, Samml. europ. Schmetterl. fig. 

 275—277. — Bitón Sulzer, Abgekürzte Gesch. d. Insecten. 1776, p. 146, 

 t. 18,. fig. 7. 



A hím fénylő világoskék, széles fekete szegélylyel ; a nőstény 

 barna, a szárnyak tövén kék behuitéssel. Alul barnás-szürke, a szár- 

 nyak töve zöldes-kék behintésű, hosszúkás középfolttal és egy sor fehér 

 szegélyű fekete szemmel ; a hátsó szárnyon fehér sáv fut a tőtől a 

 szegélyig. 



