37 



letörésekor vagy levágásakor jó része bepattan és csak a paizs 

 szélének megfelelő fehér vonalú kerülék idom jelzi ott létét 



Ez idő szerint (szeptember 5-én) az anyák még élnek, életük 

 legutolsó korszakában, amikor letojják petéiket. Némelyiknek a 

 petéi már kikeltek, de csak ott vándoroltak távolabbra, ahol az 

 ág már nagyot nőt s születésük helyén a kéreg már erösebb lett; 

 a többiek csak ott telepednek le anyjuk közelében. Szeretik tehát 

 a társaságot. Vagy talán örizö pásztoraik tartották őket nyájként együtt 

 és nem engedték elszéledni. Mert ezek a paizstetvek jó őrizet és 

 erős védelem alatt állanak, az új-guineai hangyák legbátrabb és 

 legharapósabb fajtája visel gondot rájuk, az Oecophilla. 



Még közel se vagyok elfoglalt fájukhoz, jó 4-ö lépés választ 

 el tőlük, az Oecophillák már nyüzsögni kezdenek, hosszú lábaikkal, 

 nagyokat lépve, rohannak le a felém legközelebb eső gályákra és 

 levelekre. Még most csak fenyegetőznek. Két hátulsó pár lábukkal 

 erősen fogózkodnak, potrohúkat, zászló módjára hátuk fölé emelik, 

 erős rágóik szétnyitva, harapásra készen, két első lábuk felemelve, 

 hogy ha közel az ellenség, hirtelen ráugorhassanak. 



Különösen erősen megszállva tartják féltett vagyonukat, a 

 Coccus-nyájat. Pedig most magam is épen erre vágyom. Ellenben 

 kerülni igyekszem érzékeny marásukat, amiben úgy is elég részem 

 van, ha bokros helyen járok. Legelső gondom hát, egy kis csapással 

 leütni a galyról azt a néhány leve'et, amiknek a szélei sürü, fehér, 

 vékony szövettel vannak csomóba bugázva, s az egész olyan gyanú- 

 talanul néz ki, mintha valami ugrópók búvóhelye volna. Mert ez 

 az Oecophillák vára. Még nem a fészke, bár a fészek is úgy 

 van élő levelekből ugyancsak ilyen fehér pókszövettel összefoglalva, 

 kamarákra osztva, hanem a nyájat őrző csapat megerősített szálló- 

 helye, melyben védve vannak eső ellen és szemmel tarthatják a 

 gyámoltalan Coccusokat. Nekem a pásztorok kunyhója, karámja 

 jut erre hasonlatképen az eszembe. 



Ezzel megszabadultam a védösereg egy részétől, most a 

 levelekel vagdalom le a rajtuk ülő segédcsapaital együtt, majd 

 megfogom a most már levéltelen ág végét és a Goccusok csoportja 

 alatt elmetszem. De ez alatt már el is leptek a többi Oecophillák, 

 csípnek is erősen, ahol csak érnek, úgy hogy alig marad időm 

 letenni az ágat valahová, hogy lerázzam őket kezemről és kibal- 

 házzam azokat, amelyek karomon felszaladva, ruhám alatt csíp- 

 desnek. Ám azokat, amelyek már belém haraptak, csak úgy 

 könnyedén lerázni nem lehet, úgy kell őket külön-külön szétmor- 



