44 



mutatkoztak és melyeknek bővebb kutatását különben lehetetlenné 

 tette a folytonos „Előre!" buzdítás. 



Legközelebbi czéhmk volt a Jaszinya-hegy, melynek csúcsáról 

 gyönyörű látvány terült el előttünk: a majdnem 1500 méter magas- 

 ságú Polonina hótakarta kúpja, távolabb pedig a lengyel határt 

 jelző Beszkéd havas lánczolata. 



Innen leereszkedve az Antaltanyán át a Vulsava Pláj pata- 

 kához érkeztünk, a hol az ebédet elköltöttük. Ebéd közben a 

 patakban rákászatot is improvizáltunk ; mivelhogy azonban csak 

 egyetlenegy rákocska esett zsákmányul, annak nagykegyesen vissza- 

 adtuk szabadságát. 



Ebéd után a készen álló lóvonatú kocsikon leereszkedtünk 

 az erdei vasúton Perecsenyig és itt a magyar államvasút talpfa 

 tehtö telepét, valamint a szomszédos, Dr. Bantlin-féle faeczet, fa- 

 szesz és vegyi gyárat tekintettük meg. A telítő telepen a környék- 

 beli bükkfaerdőkből szállított vasúti talpfákat a korhadás megaka- 

 dályozása czéljából telítik és pedig kátrányolaj vegyülékkel. A telí- 

 téshez szükséges kátrányolajat az említett vegyi gyár szolgáltatja. 



A gyár megtekintése után az ahhoz tartozó kantinban 

 kerestünk üdülést s itt találkoztunk az Ungvárról utánunk jövő 

 urakkal is u. m. C o r n i d e s György erdőmester, S z i k 1 a y 

 Lajos és Rochlitz Nándor főerdészek, Zachár Jakab 

 és Takács Miklós erdészek, Laukó Sándor és Kolossy 

 Béla erdőfelügyelők, Kovács Adolf főmérnök. Nemes 

 Endre mérnök, Ivántsy László ügyvéd és a nyomunkban 

 járó Zilahi Kiss Endrével, akié kirándulásban főleg mint 

 amateur-fényképész szerepelt. Az összegyűlt társaságot több ízben 

 megörökítette, szintúgy egyes népcsoportokat s a vidék szebb pont- 

 jait is. A felszaporodott társaság hosszabb pihenő után a perecsenyi 

 Unghídhoz ment, a hol Kiss Endre a Kis-Bereznáról vissza- 

 érkező búcsús ruthenek leánycsoportját — egyetlenegy csinos sem 

 volt köztük — fényképkészüléke elé idézte. 



Majd felszálltunk az ismeretes faalkotmányra, mely elé ez 

 egyszer apró gözmozdony, — kávémasinának neveztük — volt 

 akasztva, a mely a szokatlan teher alatt ugyancsak prüszkölt és 

 hányta a szikrát, — több rendbeli kabát-, nadrág- és kalaptulaj- 

 donos siralmára, a kik későn tapasztalták, hogy biz a szikra gyújt 

 ott is, a hol nem kellene. 



így mintegy 12 kilométert haladtunk az Ung balpartján emel- 

 kedő hatalmas Szinatória-hegység oldalán vésett hegyi erdei pályán 



