?4 



törzsfaj intensiv fekete széles hossz-sávját olykor csak alig jelzi, 

 sőt némelykor csaknem fehérnek látszik. 



Eddigelé a pillangó e nyári ivadékát a leginkább csak 

 déli Európában, kivált Szicziliában észlelt ah. Zanclneushoz közel 

 álló eltérésnek, transitusnak tartották ; minthogy azonban Carndja 

 (Lepidopt. Mittheilmigen aus Rumánien: Societas Entom. VII. 1892. 

 125. 1. és Die Grossschmetterlinge von Rumánien : Deutsche Ent- 

 Zeitschr. 1895. 28. 1.) és Hormuzaki (Saisondimorphismus des Papilio 

 Podalirius : Societas Entom. VIII. 1893. 2. 1.) a Romániában s 

 illetve Bukovinában július — augusztusban fogott s a nevezett uraktól 

 kapott példányok után Ítélve, a mi nyári ivadékunkkal teljesen 

 megegyező eltérést, — az előbbi épen Staudinger gyűjteményében 

 tett összehasonlítás után — határozottan ah. Zanclaeusnixk mond- 

 ják, és több hazai lepkész {Dnhlström^ Viertl., Kelecsényi) e nézetet 

 osztja: mi ok sem forog fenn arra nézve, hogy hazai eltérésünket is 

 annak ne tekintsük, annál is inkább, mert Standfuss (Saisondimor- 

 phismus bei Podalirius: Stettiner Ent. Zeit. 1883. 233, I.), ki a 

 bábokkal nagyban kísérletezett, úgy tapasztalta, hogy a zöld bábból 

 kivétel nélkül többé-kevésbbé typikus ab. Z'inclams fejlődött ki, a 

 mely mentül nagyobb meleg hatott a hernyóra és bábra, annál 

 világosabb alapszínűvé lett, annál hosszabb és karcsúbb a farkiczája 

 s ennek hegye felé világosabb, — s annál fehérebb a tora és 

 potroha. 



E fajeltérés leírója. Zeller, (Isis 1847. 213—214. 1.) annak 

 következő diagnosisát adja: „Fronté breviter pilosa; alarum pos- 

 teriorum cauda longiore in apice latius paliida; abdomine ílavido 

 fere totó, subtus nigro-bilineato ; vagyis; homloka röviden szorzott; 

 az alsó szárnyak farkai hosszabbak, hegyükön halványabbak ; a 

 potroh csaknem egészen sárga, alul két fekete vonallal. 



Ennek indokolásául bővebben adja elő, miben tér el a törzs- 

 fajtól : 



1. A Podalirius tora a hímnél sűrű és hosszú szőrzetü, a 

 nősténynél csak hátulsó felén, legalább oldalt jócskán hosszú 

 szőrzetü. Homloka fekete, felfelé és lefelé sárga szőrökkel sűrűen 

 ellepve ; a nősténynél a szőrzet rövidebb, sárga és csak a közepén 

 fekete. — A Zanclaeus hímnél az utótor szörzete olyan mint a 

 törzsfaj nőstényéé, a nőstény pedig még kopaszabb. A fej szörzete 

 feltűnően rövidebb; a törzsfaj hímjének erős csombókja teljesen 

 hiányzik; a szőrzet s annak színe mindkét nemnél egyforma, t. i. 

 világos sárga, széles fekete sávval, mely a tortól az egész fejen 



