130 



ettől a másodikig 7—8. továbbá a harmadikig 7— 8, a negyedikig 

 6 — 8, az ötödikig 7-1) nap. Fernald végre az 1894. évi áprii 

 28— 29-én kikelt hernyókról következőket jegyezett föl : a kikeléstől 

 első vedlésig eltelt 9-11 nap, ettől a másodikig 11, majd a har- 

 madikig 5 — 7, a negyedikig 10 — 11, az ötödikig 8 — 10, végül a 

 hatodikig 13 nap. E szerint a korai mesterséges és kései (tehát 

 rendes) kelésü hernyók vedlési ideje nem mutatott valami hatá- 

 rozott ellentétet. 



Vizi rovarok. Ismeretes dolog, hogy a sok rovar közül csak 

 kevés akad, a mely vízbe is bemegy. A vízi bogarakról tudjuk, 

 hogy a vízszínéti magukhoz vesznek levegőt, hogy abból aztán víz 

 alatt is elélhessenek. Ugyanezt látjuk a vízben élő poloskáknál is. 

 De itt nem ezekről akarok megemlékezni, hanem azokról, a melyek 

 egyéb körülményeknél fogva víz alatt tartózkodnak s egyik-másik 

 esetben szárnyaikat evezőképen is használják. Egy l'utóbogár 

 (Aépus), a mely tengerparton lyukakban vagy kavics alatt él, apály 

 idején, mikor tehát mellette szárazság van, vígan futkos ide s tova, 

 de dagály idején nem menekül a víz elől, hanem az alá kerül és 

 mikor levegőjét elfogyasztotta, akkor elalél, hogy apálykor ismét 

 feléledjen. A Do na cin-nemhez tartozó bogarak lárvái és bábjai is 

 sajátszerű módon segítenek magukon. A lárva teste végén van 

 két behajlott karmoeska, a melyet az a vízi növények gyökeréhez 

 illeszt, hogy azután azon át a növényből levegőt szívhasson. 

 Későbben ugvanilyen helyre jut a báb is, vagyis a hol a növényt 

 a lárva már kikezdte, hogy levegőjét szintén a növényből vehesse. 

 A tegzes rovarok (Trichopterák), mikor a bábból kibújnak, szár- 

 nyaik segítségével eleintén a vízben úszkálnak s a mikor a víz 

 felszínére kerülnek, szárnyra kapnak. Lárváik vízben élnek ugyan, 

 de nyugalmuk itt sincs, a mennyiben az A ,/nV;//ms-darázsban 

 üldöző ellenségre találnak : e darázs nősténye még víz alá is 

 merül, hogy petéit a Trichopterák lárváiba tojhassa. Vannak külön- 

 ben darázs-fajok (igy a Mymaridák), a melyek több óráig is kitar- 

 tanak a víz alatt s míg egyesek lábaikkal úszkálnak, addig mások 

 szárnyaikkal is eveznek, mintha azok csakis arra volnának teremtve. 

 A Proctotrupida-d arázscsaládból is akad egy nem — a Polynema 

 — a mely víz alatt szintén szárnyaival úszkál s ügy látszik, hogy 

 ki sem megy a vízből. Petéit a szitakötök petéibe tojja s minthogy 

 ez nagyon is kimért eleség, siet is e darázs álczája, hogy már 

 néhány nap múlva bebábozódjék. Egy másik darázs (Prextirichia) 

 szintén a víz alatt el s lábaival evez. S ha már szokatlan, hogy 

 a darazsak vízben tartózkodnak, akkor bizonyára még feltűnőbb, 

 hogy akad lepke is (Acenfropii*), a melynek nősténye nem ijecl 

 meg a víztől, hanem abba száll le, a hová párzás idején a hímje 

 is követi. Még több efféle adatot is lehetne felhozni, de e néhány 

 példa is eléggé mutatja azt, hogy a rovarvilágban is nehéz a meg- 

 élhetés : kínlódni kell az életért s egyes rovarok beletörődnek még 

 a víz alatti életbe is, csakhogy a létért való küzdelemben köny- 

 nyebben boldogulhassanak. Lgh. 



