KÜLÖNFÉLÉK. 19 



Prasociiris Ptiellandrii L., Chalcoides aiirata Marsh., Hippodamia 

 13-puLClata L., Coccidula sciitellala Hbst és rufa Hbst. D. E. 



Pattogó gubacsokat már régebben figyelt meg Olivier fran- 

 czia entomologus (1814), utóbb (1857) Kollár Bécsben is észlelt 

 2 mm. hosszú ésl mm. vastag aprrj tölgyfa gubacsokat, melyek 

 a levéli'öl leválva, elugrottak ; ezt a Neuroterus saltans iievü ki- 

 csiny gubacs-darázs álczája okozta. Újabban Amerikában az úgy- 

 nevezett fehér tölgyfajokon, melyek őszkor lombjukat hullatják, 

 találtak oly gubacsot, mely a lehullott leveleken vagy dobozban 

 esöcsöpp okozta zajjal patoíí, a mit a Gynips saltatorius nevű 

 gubacs-darázs bábja okoz. ÁUíhMag nálunk honos gubacs-darázs 

 Cryptus-fajának bábja is elugrik gubacsostul oly helyről, ahol a 

 torróság éri. A forróságot egyébiránt a brazíliai pillangók bábjai 

 is lehetőleg kerülik, még pedig azáltal, hogy — a lomb közt függ- 

 vén — úgy helyezkednek el, hogy a napsugár épen nem vagy 

 kevéssé érje, s ez oknál fogva olykor egészen felegyenesednek, s 

 a napsugár irányában állnak. 



Vízben röpülő fürkészeket fedeztek fel, a melyek a vízben 

 úgy röpülnek, mint rokonaik a levegőben, a mennyiben apró szár- 

 nyaikat evező gyanánt használják arra nézve, hogy tojócsövükkel 

 petéiket a szitakötők s egyéb vízi rovarok álczáiba lerakhassák, 

 épen úgy mint említett rokonaik a lepkék és más rovarokéiba. 

 Két fajta ily fürkész-darázs van, Polynema natans és Prestwichia 

 natans, a melyek a Proctotrupidákhoz tartoznak, a Proctotrupes 

 neve után, a melynek fajai e parányi fekete darazsak közt való- 

 ságos óriások, t. i. 6 mm. hosszúak, míg a többi rendszerint alig 

 1 mméleres. Hozzájuk tartozik az alighanem legkisebb rovar, 

 a 0'3 mm. hosszú úgynevezett „röpülő parány" (Pteratomus Put- 

 nami). Megfigyelték, hogy a Polynemák négy napig „röpültek" a 

 vízben, annélkül hogy csak egyszer is a víz felületére jöttek volna. 



Szívós életű rovarok. Az állatok életképessége, úgylátszik, a 

 rendszerben elfoglalt állásukhoz megfordított viszonyban áll. Ha 

 .emlős áUatnak vagy madárnak fejét veszszük, a halál azonnal 

 bekövetkezik, holott a képzelhető legborzasztóbb megcsonkítások 

 az úgynevezett alsóbb rendű állatok életfunctióira gyakran nem 

 bírnak megsemmisítő hatással. Brillant a Fokföldön sáskát fogott, 

 annak testéből a beleket kiszedte és helyettük gyapotot tömött 

 bele s úgy azután torán át feltűzte, s ennek daczára a sáska 

 még öt hónap múlva is mozgatta lábait és „csápjait." Fej veszett 

 bogár az asztalon végig mászik, s annak széléhez érve, a mély- 

 ség elől visszafordul. Pringle ezredes pedig néhány szitakötőt 

 lefejezett, azok néhánya mindazáltal még négy, sőt némelyike még 

 hat hónapig is elélt, míg épfestü példányokat csak néhány napig 

 lehetett élve eltartani. 



Növényi festőanyag rovarokban. Legújabban két franczia tudós 

 az indiai szigeteken honos, úgynevezett „élő levél" (Phyllium), melyet 

 falevéltől alig lehet megkülönböztetni, számos példányait, s illetve 

 azok egész testét átható zöld festőanyagot pontos vizsgálat alá 

 vették. Régtől fogva állították, hogy az a festőanyag azonos a 



Rovartani Lapok V. 1898. jaii. 1 



