A KALIFORNIA 1 GYÜMÖLCSPAIZSTETÜ. 109 



gyümölcspaizstetü is valószínűleg olyan amerikai- vagy vadon 

 növő fán fejlődött, a melyen eddig kárt nem tett, ellenben, hogy 

 niost a finomabb gyümölcsfajtákra ment át, s azoknak ágait, 

 gályáit, levélzetét és gyümölcsét annyira ellepi, hogy azok rövid 

 idő alatt egész tövükben kiszáradnak, egyszerre hírhedtté vált. 

 És pedig nemcsak Kaliforniában, hanem az Egyesült-Államok igen 

 nagy részében, még pedig úgy a Pacific parton (a nyugaton), 

 mint a keletin (kivált New-Jersey állam és Long-Island szigeten) 

 is, a honnan a paizstetüt talán 7—8 év óta leginkább fiatal 

 gyümölcsfákkal, de a gyümölcscsel is az Unió minden sarkába, 

 s már-már Európába (Németbirodalom, Berlin) is behurczolták. 



A veszély bizonyára igen komoly s annál nagyobb, mivel 

 az amerikai friss gyümölcs-import évről-évre emelkedik : míg a 

 90-es évek elején a monarchia efféle összes importja csak 3 — 4 

 métermázsa friss gyümölcs (alma, körte), vagy semmi se volt, 

 eddig 1894-től ezerén, később kétezerén, míg 1897-ben — ha 

 emlékezetem nem csal — egyszerre 10,000-en fölülre rúgott. 

 S így tehát itt nemcsak a rovar, de a kereskedelmi érdek is 

 gondolkodóba ejti az embert. De hát ez utóbbi miatt ne fájjon 

 a rovarász feje ... 



Térjünk vissza a magunk dolgára, az Aspidiotusra. 



Az Aspidiótus perniciösus életmódját Th: Pergande, a washing- 

 toni Rovartani Osztály assistense derítette ki, de L. 0. Howard 

 közölte azt és pedig több helyen. 1 



Az itt szóban levő paizstetü külseje szerint igen hasonlít 

 a nálunk is honos Diaspis fallax Horv. -hoz (Diaspis ostreae- 

 formis Sign. és talán Chionaspis furfurus Asa Fitsh), a mely- 

 ről Signorét 2 megjegyezte, hogy leginkább a körtefákon fordul 

 elő, s hogy e rovar nagy tömege miatt egész fák is el- 

 pusztultak. Ha a fa idősebb (törzs, ágak) vagy fiatalabb (galyak) 

 részére letelepszik, akkor azokat annyira befödi, hogy azok ter- 

 mészetes színe teljesen elenyészik s az egész olyannak látszik, 

 mintha hamuval, vagy kormos mészszel be volna mázolva, mert 

 az egyik állat paizsa szorong a másik mellett és mind össze- 

 halmozódva valóságos szürke réteggé dagad. Az egyes, szabadon 

 fejlődő paizs kerekded, lapos, közepe táján csecsszerűen kiemel- 



1 L. O. Howard : Further Notes on the San Jósé scale. In : Inseot 

 Life. Vol. VII. p. 287 — 289. Majd részletes monographiáját adta ugyancsak 

 Howard C. L. Marlatt-al együtt : „The San Jósé scale its occurrances in the 

 L'nited States." Washington. 1896. (Bull. No 8. New tícr.) 



2 Signorét V. Essai sur les cochenilles. Paris 1877. p. 121. 

 Rovartani Lapok VI. 18i ; 8. június I. 



