A roTíirii'víijfcinriiy fudoinányos elrendezése. 25 



Svájcz, a Rhone medcnczéjéig) ; a kisbetű pedig a ke "'"ííet (e =-- a 

 Rhone felső területe) jelzi. 



A uiásodik sor a kliinalik'is [vagy vertikális) elterjedésre és 

 gencratióra vonatkozik. Az N. azt jelenti, hogy az egyenlítőtől 

 északra ; az első arabs szám a klimatikus zónát, vagy az ennek meg- 

 felelő \-ertiká]-zónát (f) hideg mérsékelt zóna) ; a kis betű a 

 a subklimatikus zónát (a - a szőlőtő zónája). Gen. rövidítése a 

 generatiónak s a szám mellette a generatió számát adja az év- 

 szak szerint. 



A variabilitásra nézve az a czélom, hogy a morphologia (a 

 külső alak s a szervek képződésének tanaj összefüggését az ég- 

 hajlattal (földrajzi szélessége s hossza és magassága a tenger színe 

 fölött stb.) és egyéb helyi feltételekkel (geológia, flóra stb.) ki- 

 mutassam és illustráljam. Itt az évszaki dimorphismusra és a helyi 

 eltérésekre természetesen különös figyelmet fordítok. 



Hogy az eltérés különböző fokait a gyűjteményben relatív 

 értékük szerint elrendezhessem, a Rhopalocerákat következőleg 

 osztályozom : 1. Typusok, 2. A typusnak évszaki eltérései, 3. A 

 íypus földrajzi eltérései, 4. A földrajzi eltérések évszaki eltérései, 

 5. A typus mimetikai variatiói, (3. A typus mimetikai variatióinak 

 évszaki eltérései, 7. A typus mimetikai variatióinak földrajzi elté- 

 rései és minden osztálynak aberratiói és hermaphroditái, végül pe- 

 dig: 8. Hybridak. 



Eze.i csoportok mindegyikénél \'an aztán még alosztály : me- 

 Üanismus, albinismus stb. 



A variatió fokának je!zéseül háromféle czédulát használok ; 

 pl. 1 a Ab. táras (Sprichthus malvae ab. táras) ; 2 a Ab. nelo 

 {Pieris rapae var. metra ab. nelo); 3 \'ar. alpina (Hesperia comma 

 var. alpina j. 



Számos esetben az egyik kerület variatióit és aberratióit egy 

 másikban különböző értékű variatió vagy aberratió képvisel- 

 heti. Példa a Vanessa c-album ab. lutescens, mely a continen- 

 sen évszaki variatióként, Angliában pedig csak az első ivadék 

 aberratiójaként fordul elő. Ennek jelzéséül a czédulát így állítom 

 ki : 1 a = 2 Ab. lutesccens. Más combinatiókat hasonlóképen le- 

 het jelezni. 



Áttérek az ocellati(>ra. Kühm czédulával jelzem a Satyiridák 

 ■ezen sajátos eltérését. A czédula 4 részre oszlik, a melyek a szár- 

 T>ya.ka.\. jelzik. A submarginális szemfoltok typikus számát minden 

 szárnyon, számmal kiírom : 1 2 ;^ 4 5. Ha valamely folt hiányzik, 

 azt 0-val jelzem, pl. 1 2 5 ; ha igen homályos vagy vak (t. i. 



r 



