38 Lepkevadászat Magyarországon 



A. hecűle Esp. Júniusban Budapest környékén ; egyebütt neni 

 figyeltem meg. 



A. lűtonia L., ai^laja L., uiohe var. eris Meig., adifpe var. 

 cleodo.xa O. és papliia L. mindnyája mind a Icét országban elő- 

 fordul. 



A. pandora S- V. .\ herkulesfürdői Csernavölgyben előfor- 

 dul. 1897-ben júliusban néhány kopott példányt láttam, az idén 

 azonban júniusban igen szép híme,t fogtam, többet nem is láttam. 



Melanargia galathea L. Ausztriában és Magyarországon g3'a- 

 kori ; a var. leuconielas Esp. olykor a törzsfaj között röpül, Her- 

 kulesfürdőnél a Domogleten is. A var. procida Hbst. neliány igen 

 sötét példányát fogtam, úgj'sziníén az idén nőstényt, mely fölül 

 procida, alul pedig leuconielas. 



M. japygia var. suivarovÍ74s Hbst. Az az óhaj, hog\' ezt az 

 érdekes fajváltozatot foghassam, vezetett Budapestre, mivel megbíz- 

 ható oldalról ügy értesültem, hogy Magyarországon az egyedüli 

 hely, a hol ez az állat előfordul, a peszéri erdő, Budapesthez nem 

 messze. Ennélfogva a budapesti entomologusok gyülekezeteiben 

 minden pénteken szorgosan tudakoltam, vajon a snwaroviiis rö- 

 pülési ideje elérkezett-e már. Végül 8 — 10 nap múlva határnapot 

 tűztek ki a nagy expeditióhoz Peszérre, mely a hallott beszélgeté- 

 sek szerint igen megközelíthetetlen helynek látszott lenni. Június 

 12-én korán reggel derült időben keltünk öten útra, Aigner úr 

 mint vezér, mivel a helyet előbb csak ő kereste fel. Mintegy két 

 óra hosszat mentünk valóságos „bummli" vonattal, míg Dabasra 

 értünk. Itt kezdetét vette kínszenvedésünk. Aigner úr kocsit foga- 

 dott fel, melyet két kis magyar ló húzott. Én a kocsit kis kiadású 

 szénaszekérnek néztem és már az első pár lépés, melyet a kocsin 

 Dabas falva felé tettünk, tökéletesen elég volt arra, a kocsit azon 

 gyanú alul felmenteni, mintha „féderes" lenne Az út hosszú volt, 

 és ha azt mondanók, hogy az út igen rósz volt, még távolról 

 sem adnánk fogalmat arról a darab földről, me]>'en ruganytalan 

 kocsinkon tovadöczögtünk. A homok hclyenkint oly mély volt, 

 hogy a kocsi szószerint a tengelyig belesülyedt ; de lovaink ehhez 

 úgy látszik, hozzá voltak szokva és jól húztak. Minél tovább ér- 

 tünk, annál roszabb lett és végre az úgynevezett utat is elhagy- 

 tuk, hogy a szabad mezőn át alig látható kocsinyomot kövessünk. 

 Két ízben nagy pocsolyán kellett átmennünk s egyszer ol>' mélyen 

 ültünk a mocsárban, hogy azt hittem, semmi a világon nem ment- 

 het meg a felfordulástól. De látszólag társaim egyike sem táplált 

 efféle gondolatokat, úgy hogy végül magam is azt hittem, hogy 



