Nécsey István 9 



Az egész rétségen mindenütt előfordul a P. morio, néha sok 

 is van belőle, de észrevehető kárt soha sem tett. 1892-ben történt, 

 — az előző évben nem volt árvíz — hogy a Csukásba küldött 

 kaszások avval a Hiób-hírrel jöttek vissza, hogy nincs mit kaszálni, 

 a rét pedig el van lepve féreggel. 



Bármily hihetetlenül hangzott is a hir, felkerekedtünk atyám- 

 mal, hogy meggyőződhessünk, mi van a dologban ? 



Kiérve a máskor mindig buja Csukásba, kietlen látvány tárult 

 szemeink elé. Amennyire csak ellátott a szem, sehol nyoma sem 

 volt a fűnek, le volt kaszálva. Csakhogy, míg a kasza után még 

 zöld marad a rét, addig ez a hernyójárta terület inkább valami 

 kiégett, szikes legelőhöz hasonlított, semmint réthez. Csak a 

 sáska pusztíthat ennyire ! De ezt nem a sáska tette. 



A gyalogjárókon keresztül-kasul, egymás hátán hemzsegtek 

 a tarka hernyók, kicsinye-nagyja ; a rétet átszelő csatorna vize, 

 máskor rugdalódzó szöcskéket, ma szöcske helyett, mert nem volt, 

 a belé esett hernyók hulláinak ezreit szállította. Ami a fűből itt- 

 ott kevés megmaradt, az össze-vissza volt fonva, s csomónként 

 lógtak le róla a Liparidákat jellemző tarkafoltos, szőrös bábok. 

 De repült már a kifejlett pille is, a Penthophora morio. 



Az előző év szárazsága elcsábított néhány gazdát s a rét 

 magasabb helyeit feltörték, bevetették. Hol búzával, hol árpával, 

 de zabbal is. Máskor ez a kísérlet jól sikerült, de most bezzeg a 

 rét megboszúlta magát. Miután a hernyó elpusztította a rétet, 

 rávetette magát az árpára s megette első sorban azt. Azután a 

 búzát legelte le. A zabhoz nem nyúlt — talán már nem volt reá 

 szüksége. 



Az egyik táblán kihúztam a földből egy bokor árpát. Körül- 

 belül arasznyi maradt meg belőle, épen annyi, mint a mire szük- 

 sége van a hernyónak, hogy kényelmesen befonhassa magát. 



Össze-vissza, egymás hátán lógtak ezen a szomorú csutakon 

 a bábok, negyven s egynehányat számláltam meg belőlök. Haza 

 vittem, s otthon ki is kelt mind. 



A nagy kár, amit akkor a hernyók tettek, három község gaz- 

 dáit töltötte el félelemmel, s bár tanácsoltam, hogy disznóval vagy 

 borona és hengerrel, vagy más akármivel, de pusztítsák, még sem 

 tettek semmit. A pillék kifejlődtek békében, a párzás is végbement, 

 többé már védekezni — emberileg — nem volt lehetséges. 



Azt hittem, hogy a következő évben ez a pusztítás talán 

 még nagyobb arányokat fog ölteni. Kíváncsian vártam a következő 

 nyarat s gyűjtő kirándulásaim alkalmával gyakran jártam a rét- 



