Abafi A. Lajos 15 



2. Helyi alakok, helyi fajváltozatok, melyekre nézve általában 

 mondható, iiogy a faj. minél delibb tájon fordul elő, annál világo- 

 sabb és nagyobb, viszont észak felé mind sötétebb és kisebb lesz. 

 Ide tartozik a rajzban rendesnél sötétebb ugyan, de szinben vilá- 

 gosabb Mditaea Pliodbe Kn., melyet 18í)8. jul. 1-én Herkulesfür- 

 dőnél fogtam, a hol úgylátszik az uralkodó alak. 



3. Évszaki eltércsek, Saison-Dimorphismus, egy fajnak két 

 különböző ivadékát jelenti. A különbözőség lehet háromféle, a) alak- 

 beli, pl az ab. Zauclaeus Z., melynek hosszabb a farkiczája, mint 

 a törzsfajé (Papilio Podalirius L.), b) nagyságbeli, pl. a var. Bel- 

 lidice O. jóval kisebb törzsfájánál {Picris Daplulicc L.), c) szín- 

 beli, pl. a LvtJiria piir/>iíraria L. II. ivtidéka jóval világosabb a 

 var. rofaria V. I. ivadéknak és viszont, a rendestől eltérőleg, a 



Vanessa levana L., mel\'nek 11. ix'adéka, var. prorsa L. sokkal 

 sötétebb szinű. 



A harmadik csoportot képezik az eltérések, aberratiók. Ezek 

 lényege, a rajznak ugrásszerű eltolódása, a mely gyakran nem 

 szorítkozik csak egy rajzellemre, hanem többre is kiterjed, sőt 

 egészen újakat is tüntet fel ; legnagyobb részt azonban abban 

 nyilatkozik, hogy a rajz elleniéi a rendesen messze túl mennek, 

 vagy amögött messze elmaradnak. Ilyen a bemutatott Zygaena Ephi- 

 altes L. ab. coronillae Esp , melynek fehér pettyei a rendesnél 

 jóvá! nagyobb tért foglalnak el. (Czerva frigyes fogta a Csepel- 

 szigeten.) Az ellenkező iránynak kiváló képviselője a bemutatott 

 három Argynnis-ísi], ugyanis Papliia L., Daphne Schiff. és lato- 

 nia L., valamint Mditaea didyuui 0., mind a négy példánynál 

 tetemes a rajz eltérése, mely azáltal keletkezett, hogy a fekete 

 pettyek, részben csak a felső szárnyon egybefolynak, úgy, hogy 

 a discus csaknem fekete, mely elszinezés alul is észrevehető. 

 Ugyanoly réíjzbeli eltérést mutat a variábilis Abraxas grosstilariata 

 L. példánya, melyet l)r. Váugel Jcnü-nek köszönhetek. Szabályo- 

 sabban mutatkozik az elfeketedés az Einydia striata L.-nél abban, 

 hogy az ab. nielauopiera Brahm. alsó szárnya tiszta fekete. 



Még nagyobb mértékben történik az elfeketedés az Atnphi- 

 dasis betiilarius L. ab. Üoubledayaria Mill.-nél, mely a törzsfaj 

 összes rajzait eltüntetve és magába foglalva, egészen feketévé lett, 

 s ugyanazt észleljük a Psilura monadia L. ab. eremita 0-nál is. 

 Végül említem ezt a kettőt, mert a mellett, hogy typikus 

 melanistikus alakok, nagy hajlamot tanúsítanak arra, hogy állandó 

 fajváltozattá váljanak. Az ab. ercnita valamikor a legnagyobb rit- 



