174 Mocsáry Sándor 



szerzett Magyarország területéről, mely jelenleg a varsói múzeutrí 

 tulajdona ; miként azt Radoszkovszky O. orosz tüzértábornok, a nem- 

 rég elhunyt jeles hymenopterologus, 1886-ban Budapesten létekor 

 elbeszélte.^) 



A Nemzeti Múzeum gyűjtemén3^én kívül most nagyobb g^'űj- 

 teménye van még magyarországi Hymenopterákból : Brancsik 

 Károly-niik Trencsénmegyéből ; dr. Chyzer Kornél miniszteri ta- 

 nácsosnak, ki kiváló szorgalommal kutatta és ismertette Zemplén- 

 megye rovárvilágát ; Friese Henrik-nek jelenleg Innsbruckban, ki 

 mint említettem, tíz hónapig időzött és gyűjtött Magyarországon ; 

 Korleuic Antal előbb ftumei, most zágrábi tanárnak, ki kiváló ér- 

 demeket szerzett a magyar Tengerpart Hymenopteráinak gyűj- 

 tésével és közzétételével; Paszlavssky József igazgatótanárnak, 

 ki a magyarországi Ci^-'ipidák ismeretét vitte előbbre ; Szépligeti 

 Győző budapesti tanárnak, ki nagy szorgalommal gyűjtötte és ta- 

 nulmányozta a Braconidákat és Cynipidákat. Végre fölemlítendő 

 itt a Biró-fé\e több ezer példányból álló Hymenoptera-gyűjtemény 

 az ország legkülönbözőbb vidékeiről, mely jelenleg a Nemzeti Mú- 

 zeum tulajdona. Ezeken kívül többeknek van kisebb gyűjteményök. 



Az itt említettek gyűjteményüket vagy legalább azok egy 

 részét irodalmilag is közzétették s ez által is hozzájárultak faunánk 

 ismeretéhez. 



A mi már most a meghatározások alapján Magyarország 

 hártyásszárnyú r^, varai gazdag faunájának a jellemét illeti, az mint- 

 egy keveréke a középeurópai, földközi-tenger melléki (mediterrán) 

 és délkeleti faunának, túlnyomólag délkeleti jellemmel és számos 

 önálló sajátos fajjal, a nélkül azonban, hogy a nyugati fauna állatai 

 is egészen hiányoznának, a melyhez egy ország állatvilága sem 

 hasonlítható s joggal lenne nevezhető magyar faunának ; a mit 

 különben már Magyarország nagy kiterjedése, és növényzetének 

 változatossága is eléggé igazol. Már maga a központ, Budapest 

 vidéke, a legnag^^obb változatosságot nyújtja ; mert a Duna jobb 

 partja jobbára -a dombos vagy hegyes vidékek állatait táplálja, bal- 

 partja pedig, innen a magyar Alföldre mélyen lenyúló, sok helyen 

 homokos talaj Erdélyen át túlnyomóan délkeleú jellemű. Allataink 

 egy része innen Dél-Oroszország, a Kaukázus és Turkesztán felé 

 terjed ; mások ellenben Dél-Francziaország és Span3'oIországon át 

 Algírban is megtalálhatók. 



Faunistikai tekintetben bizonyára a legérdekesebb a központi 



1) Rovartani Lapok. III. 1SS(;. vi;} i. 



