176 Ahafi A. LajOs 



házát. Pompás egy épület ! A jeles hazafiak arczképeivel s egyéb- 

 történeti fali festményekkel díszített tanácsteremben szívélyesen 

 fogadott bennünket a városnak ép oly költői lelkületű mint tudo- 

 mányos hajlamú polgármestere, Dr. Kada Elek. Az összes hiva- 

 talok helyiségeinek és kivált a gazdag levéltárnak megtekintése 

 után átmentünk az új városi színházba, melyben épen egy mű- 

 kedvelő hang\'erseny énekpróbája lévén, véletlenül még művé- 

 szeti élvezetben is részesültünk. 



A színház maga nem nagy, de kívül-belül valóságos remek. 

 Ép úgy mint városházukra büszkék lehetnek rá a kecskemétiéi?. 

 Pedig úgy jutottak hozzá, hogy jóformán maguk se tudják hogyan : 

 úgyszólván semmijükbe se került. Hát azt Weher Ede csinálta, a 

 kit 25 — 30 év előtt Svájczból Molnár Aladár hívott meg a balaton- 

 füredi szeretetház vezetőjéül. A derék svájczi tanító később gazdál- 

 kodni kezdett s ez igen jól „beütött" neki. Szerzett Kerepesen 

 szép birtokot s egy szép napon egy svájczi társaság nevében azt 

 mondotta a kecskemétieknek, hogy száz forintjával megvesz tő- 

 lük kétezer hold buczkás legelőt. A kecskemétiek persze kap- 

 tak az alkalmon és a kétszázezer forinton színházat létesítettek. 

 Weher pedig kezdte a területet parcellázni és odahívott szegény, 

 de jóravaló magyar parasztokat. A társaság mindegyik részére 

 csinos házacskát építtet és ad hozzá 8 hold földet, melyet a tele- 

 pesnek meg kell mívelnie, u. m. 4 hold szőlőt, melyet a társaság 

 beültet, 3 holdat szántóföldnek, egy holdat pedig gyümölcsösnek; 

 azonkívül ad öt évre évenkint 1-10 frt készpénzt és megfizeti helyette 

 még az adót is. Öt évig semmi ellenszolgálmányra nincsen kötelezve, 

 csak azontúl illeti meg a társulatot a termésnek bizonyos része : 

 de ha ennek 30 évig megfelelt, a ház és föld a telepesé. Eddig 

 143 háza és vagy 800 lakója van a „Helvéczia'' telepnek. Igazán 

 szép emberbaráti intézmény ! 



A városi színházból elmentünk Bereivás szállodájába, a hol 

 Kecskemét városa megvendégelt bennünket. A polgármester és 

 több városi ur velünk tartott. Jó ebéd volt, nevezetes arról, hog}^ 

 pohárköszöntő nélkül folyt le, a mi Magyarországon hallatlan dolog. 



Majd kocsira szálltunk és Szegedi gazdasági tanácsnok vezér- 

 lete mellett kihajtottunk a bugaczi pusztára. Vagy három óra hosz- 

 szat mentünk az Alföld áldott földjén, eleinte mívelt földek között, 

 később már csak homokbuczkás legelőkön. 



Estefelé értünk Bugacz főhelyére, a sárga Pusztaházhoz, a 

 hol a 16,000 holdnyi puszta gondozója, Lipóczy Péter pusztabíró 

 fogadott. A kocsikról leszállni és hálót, puskát elővenni, egy pár 



