Á Inígaczi pusztán ^'179 



csatlakozott botanikussal Pályi Sándorral görnyedezett, átmeneti 

 alak lévén a zoológusok és botanikusok között. 



Nem hálóval, hanem gyilkoló fegyverrel lesve járt-kelt a fák 

 alatt, a bokrok között Lakatos Károly, hogy egy-egy ragadozó 

 madarat leterítsen. A lövések hallatára Kertész, a legyek nagy 

 örömére, szintén puskát ragadott és Lakatoshoz szegődött. 



Az eső délfelé bizony csak vissza kergetett a Pusztaházhoz 

 s a kiknek csak szegényes zsákmány jutott, azok a pusztabíróné 

 asszonj^om pompás főztjén, no meg a homoki borocskán igyekez- 

 tek vigasztalódni. 



Délután megint kicsalogatott bennünket a kikandikáló nap 

 és most a Tolvajos erdőrészleíet kerestük fel, ahol eleinte csak- 

 ugyan szépen gyűjtöttünk is, de csakhamar borulni kezdett, s ismét 

 kocsira szálltunk, hog}' az eső elől meneküljünk, de biz az nya- 

 kunkba szakadt. 



Este felé újra kiderült az ég, de a sártól nem mehettünk 

 semerre. Az udvarban néztünk körül. Láttuk, hogy a jószágot 

 hogyan „falézolják", mely szó katonáék német „verlesen"-jétől 

 származik s annyit jelent, hogy a marhát, birkát stb. megszámlál- 

 ják. Volt aztán az udvaron egy kakas, egy hatalmas kakas, mely- 

 ben a közvélemény az ős-magyar kakast ismerte fel. Nosza rajta ! 

 Kertész előszedte az ő fotographáló gépét s utána a kakasnak, 

 mely sehogy sem akart kellő „póz"-ban megállni. Végre áll. Kertész 

 szokásból rákiállt: „Tessék kissé mosolyogni!" aztán csattant egyet: 

 kész a kakas, vagyis a kép. Különben Kertész erősen használta a 

 masináját: lekapta az egész társaságot, le a ménest, a cserényt és 

 Pusztaházat, a hogy jött. 



Az őskakast egyébiránt papirra varázsolta a mindenhez értő 

 Bordául, nemkülönben Francé is, a kiből a művészi hajlamok 

 koronként elementáris erővel törtek ki. 



Volt az udvaron egy rókafamilia is: valamelyik csősz neszét 

 véve annak, hogy itt valami állatszeliditők járnak, elhozta a róka- 

 kölyköket, a melyeken persze mindjárt megakadta szeme Leiidlnek : 

 magához váltotta, ki is tekerte a nyakukat és hazavitte őket. A 

 jámborok nem is gyanították, mily nagy kitüntetés vár rájuk: majd 

 valamely fővárosi kirakatban kitömve parádéznak. 



Az esti homályban mi lepkészek kísérletet tettünk a lepkék 

 esti fogásával, de bizony abban sem kedvezett a szerencse. 



A vacsoiánál megint uralkodott a jó kedv és a móka. Hallot- 

 tunk pár jó adomát is, és különösen a Pályi paedagogiai esetei 

 részesültek nagy tetszésben, de hallottunk okos szót is. Horváth 



