180 Abaf A. Lajos 



p. o. érdekes élményeket mondott el kaukázusi útjáról ; Szaíay 

 pedig elmesélte, hogy a bugaczi nép szentül azt hiszi, hogy Petőfi 

 itt született a határos P. Monostoron (a hol hajdan a hires bugaczi 

 csárda állt>, mikor édes anyja Kis-Körösröl Künféley\házára átköl- 

 tözködött, sőt megjelölik azt az asszonyt is, aki az akkor még nem 

 híres, sőt nagyon is hirtelen világra jött sikoltozó költőt először 

 megfürösztette. 



Reggel elbúcsúztunk a derék pusztabiróéktól s a felejthetet- 

 len Pusztaháztól és hazafelé tartottunk. Az idő borús volt, de csak- 

 hamar kiderült. Útközben megálhunk egy cserjés, buczkás helyen. 

 A nap elő csalogatta a rovarokat s itt a lepkészek félóra alatt 

 többet gyűjtöttek mint tegnap egész nap. A többi közt hálóba ke- 

 rült a Tkalpochares paiila Hb. nevű lepke, méhnek hernyója szint 

 úgy mini a Thalpochares pannonica Frr. a Gnaphaliiim arenaritim 

 gyökeién él. Az utóbbi gyönyörű kis lepke (hernyóját találtuk) 

 a magyar buczkának ép oly kizárólagos lakója, rajta kivül ép úgy 

 nem található, mint az az ősmagyar pásztor élet, melynek a buga- 

 czi pusztán szemlélői voltunk, és mely 1000 év óta épen úgy nem 

 változott, mint annak a lepkének a szine, a mely tavaszról tavaszra 

 elékerül körülnézni: van-e még Gnaphaliiim, van-e még buczka? 

 Van, van, jó lepke, újabb ezer évre el leszel látva ! 



Május 21-én délben búcsúztunk el szives házi gazdánktól, 

 Szegedi tanácsnoktól és Kecskemét városától, melynek a k. m. 

 Természettudományi Társulat elnöksége már júliusban hivatalosan 

 megköszönte az állattani szakosztál}' iránt tanúsított vendégszere- 

 tetet. Ugyanazt tette maga az állattani szakosztály is, midőn 

 október hó 8-án tartott ülésében Dr Horváth Géza a társas- 

 kirándulás lefolyásáról jelentést tett, és újra felidézte lelkünkben 

 a bugaczi pusztán töltött idő kellemes emlékét. 



Ab a fi A. Lajos. 



V e 1 1 a V Imre. 



(18-J0--1898.) 



„Egy levél lehull az erdőben. Ki veszi azt észre ?" — úgy 

 mondta azt a távozó Biró Lajos. 



Egy ilyen hulló levél az erdőben, a nayy világban, volt 

 Vellay Imre is. Míg élt, elv^eszett köztünk ; nem vette észre senki ; 

 csak egyszerű napszámos volt, ki mindennapi munkáját csendben. 



