Vellay Imre 183 



lezett fel. Vellay becsületes jellem volt, de a nagy nyomorban és 

 folytonos zaklatásban, melynek anyja részéről mindig ki volt téve, 

 mégis valami elszámolási hibába esett. 1877 elején helyzete tart- 

 hatatlan lőn : egyszerre február 24-én lemond rangjáról és azt az 

 akkori honvédelmi miniszter, Szende Béla, már már>_zius 8-án 

 elfogadta. Hogy e lemondás oka valójában mi volt, nem tudom. 

 Vellay előttem egyszer anyja ellen panaszkodott, hogy ő miatta 

 volt kénytelen rangjától megválni, mert elment panaszra ellene, 

 hogy nem segíti eléggé. S ezt erősíti az a följegyzése is, hogy 

 „23 (talán 27) éves korában a családja életben levő feje Damocles 

 kardjai mérte reá.'' Bizonyos, hogy anyja és közte valami igen 

 súlyos dolog történt, mert Vella\' később reá sem nézett anyjára, 

 még akkor sem, mikor haldoklott. E súlyos dclog, melyet \'ellay 

 .,nagy szerencsétlenségnek", „súlyos csapásnak" mond, úgy látszik 

 pénz-kérdés volt. Vellay jegyzetei között találok egy fehér papír- 

 lapot, melyen belül öt személy-név és néhány szám van fölírva 

 435, 46 (talán 485 frt 46 kr }) és kívülről Vellay kezeirása : „Nagy 

 szerencsétlenség emlékéül, de mel\' szeptember 2-án elhárittatott : 

 lásd (egy személy név) levelét. H, pénzét Jiókomhól elvesz- 

 tettem/' — Hogy „H." személynevet, vagy „honvédséget" jelent, 

 nem tudom. .Ámde bármint is legyen a dolog, Vellayt ártatlanul 

 sújtotta e csapás. 



Mert alig, hogy Vellay szabad ember lett, már április hó 

 21-én gróf Maldeghem Arthur n\'ug. huszárkapitány és cs. kama- 

 rásnál talált alkalmazást T()r(')k-I\anizsán, a ki őt fia mellé neve- 

 lőül fogadta. Felfogadása alkalmá\'al Vellay följegyzése szerint a 

 gróf következő szaA'akat mondta : „Szegedről való távozása isme- 

 retes előttem, de ez engem nem tántorít vissza, s azért ne legyen 

 kislelkű ; én önben bízom s itígyje cl, ha magát akként viseli, 

 mint a milyen tudósításokat íiyertem Görgey ezredes, Mesterovits 

 és másoktóL előre is fogadhatja megelégedésemet. Tudom azt, 

 hog}^ mennyire sújtja önt a szegedi katasztrófa s többé róla ne 

 is beszéljünk." Maldeghem katona volt maga is 's így ha Vellay 

 valami jellembeli inkorrektséget követett volna el, nem fogadta 

 volna meg épen fiához nevelőnek. 



Vellay azután csendesen nevelősködik. Tanul és gazdálkodik 

 ismét, mert a gróf mint természetbarát és jó gazda maga is ser- 

 kentette arra. De tanult, mert sok pótolni valója volt. Hiszen ka- 

 tona-korában csak katonai hivatásának élt és mert — mint erre 

 az időre vonatkozólag egy helyen megjegyzi, — „silent Musae 

 inter arma/' 



