A nagy fadarázs különös kártétele. 



Ismerétes dolog, hogy a fadarazsak fejlődésük és átalakulásuk 

 idejét a fenyőfák különböző fajaiban töltik. így a Sirex juvenciis 

 L. az erdei fenyőben {Pínus siloestris), a nagy, vagy óriási fada- 

 rázs {S. gigás L.) pedig vagy a jegenye {áhies excelsa), vagy a 

 lúczfenyöben (A. pectinata) él. Ehhez képest tehát bizonyos, hogy 

 ezek a darazsak az így meglepett fákra nézve közönbösek nem 

 lehetnek. Vannak esetek, a mikor e rovarok annyira elszaporod- 

 nak, hogy egyes írók a fadarazsak e nagy tömegének a fák teljes 

 elpusztulását is tulajdonítják; ez az eset azonban, ha tényleg elő 

 is fordulhat, talán inkább csak ritkaság számba veendő. Leggya- 

 koribb eset az, hogy az ezektől a darazsaktól megtámadott fa 

 életben marad ugyan, de értékét veszti, mert ipari czélokra alig 

 alkalmas. Az erdészi szakírók a fadarazsakat csakis ez oknál fogva 

 tartják kártékonynak. 



Vannak azonban esetek, a melyek nem annyira az okozott 

 kár, mint inkább a körülmények miatt, a melyek között mutatkoz- 

 nak, nemcsak érdekesek, hanem figyelemre méltók is. 



Ezekről a fadarazsakról tudjuk, hogy fejlődésük legalább két 

 évig tart, de valószínűleg eltart négy vagy esetleg több évig is. 

 Hogy ha most egy olyan fertőzött fatörzset, a melynek külseje 

 nem árulja el, hogy belsejében mi rágódik, ipari czélokra pl. 

 gerendának, deszkának vagy effélének használják fel, s ha meg- 

 munkálás közben a törzsben élő álcza véletlenül életben marad, 

 az a száradó fában sem pusztul el, hanem tovább fejlődik, a míg 

 megfelelő átalakulás után teljes korát el nem éri, hogy aztán 

 egyszerre, mint kifejlődött nagy darázs oda toppanjon, a hol senki 

 sem várta, vagy hogy rémületbe ejtsen olyan embereket, a kik 

 ezt a darazsat még csak hírből sem ismerik. 



Efféle „meglepetés"-ről az irodalom már többször emlékezett 

 meg, s elégnek tartom, ha csak két esetet közlök, melyet már 

 Bechstein említ. Az egyikről azt írja, hogy a schnepfenthah nyom- 

 dában 1798. június havában e darazsak tíz napon át — minden- 

 nap reggel — rendkívül nagy tömegben mutatkoztak, s az ablak 

 körül röpködtek. Képzelni, hogy a betűszedő személyzet mennyire 

 örült ezeknek a feje körül szállongó vendégeknek, melyeknek ter- 

 metes külseje s a némileg a közönséges darázs fulánkjára emlé- 



