53 



felé. A társaság kényelmesebb része, az „urak", rövidebb, jobb 

 úton haladt ; mi szegény gyűjtök egy vezetővel úttalan utakon 

 leereszkedtünk a sumeczi vágáson s a vorocsokai völgyben nagy 

 fáradalmak árán a régi csuszornyához, és ezen — folyton kutatva 

 ás gyűjtve — kiértünk az Ung völgyébe. A bogarászok ez úton 

 szép Carabidákat leltek; mi az Aglia Tau-on kívül úgyszólván 

 semmit, mert a néhány Salamandra maculát nem kerestük volt. 



Idáig ritka önfeláldozással elkísértek bennünket Rózsay fö- 

 erdész és Medveczky tanár; az utóbbi azonban itt megsokalva 

 a búvárkodás dicsőségét, megugrott; csak Rózsay tartott ki mind- 

 végig. De ö sem tudta az utat s így hát bölcs vezetőnk, a helyett, 

 hogy a völgybe lekísért volna, újabb hegy-völgymászásra hurczolt. 

 Végre mégis csak leértünk az Ung partjához, a hol virágos mezők 

 bővebb rovarzsákmánynyal kínálkoztak, de a melyeket kellően fel 

 nem kutathattunk. „Előre, előre!" — hangzott s a fáradság és 

 szomjúság is már erősen gyötört. Délutáni 3 óra felé, mintegy 7 

 órai erős menetelés után felértünk a neviczkei várba, a hol fára- 

 dalmaink bő kárpótlást nyertek 



Az Ung partján meredeken emelkedő hegy tetején áll a 

 neviczkei vár, mely még romjaiban is hirdeti egykori urainak, a 

 D r u g e t h grófoknak hatalmát és gazdagságát, a kiknek birtoka 

 volt a mostani ungvári uradalom, mely 168,000 kat. hold ecdőt és 

 20.000 kat. hold legelőt és havast foglal magában. Rendkívül magas 

 falak körítik a vár terjedelmes udvarát, melyet tornyok, bástyák 

 és lakosztályok vettek körül. Az egyik tornyot lépcső és padozat 

 alkalmazásával Rónay főerdötanácsos hozatta annyira jó karba, 

 hogy tetejéről a nagyszerű tájékban gyönyörködni lehet. A vár- 

 kertet is ugyancsak ö műveltette és csinosbította, és — az érdem 

 az érdemnek — a legjelesebb magyar erdész, Wagner Károly, 

 mellszobrával diszíttette. Ma a neviczkei vár az ungváriak egyik 

 kedvencz kirándulóhelyét képezi. 



Előbb érkezett és már jó kedvben levő társaink által illő 

 tisztelettel és kárörömmel fogadtatva, helyet foglaltunk a várudva- 

 ron a főerdötanácsos mint házigazda vendégszeretetéből dúsan 

 terített hosszú asztalnál, és elfelejtve a nagy fáradságot, vidám 

 hangulatban folyt a lakoma, melynél nem volt hiány a pohár- 

 köszöntökben : éltettük a főerdőtanácsost, az alispánt s a többi 

 ungvári jóbarátokat s ők viszont mi rólunk sem feledkeztek meg. 



Ebéd után czigányzene mellett tánczra kerekedett a íiatalság, 

 Kiss Endre pedig egyre-másra fényképezte az érdekesebb csopor- 



