Qyprusi útaiii. 55 



Mérgemben másnap, május 26-án reggel 5 órakor kísérő 

 nélkül a sziget közepe felé indiiltiun, anélkül, hogy étel-íelével 

 felszereltem volna magamat. Czélul a Stavró-vuiii kolostort tűz- 

 vén ki magamnak. 



A kovaraáladékba vájt Nikosia, a sziget fővárosa felé 

 vezető utat követve igyekeztem czélonmt elérni, de mert kevés 

 kilátásom volt a poros úton bármit is foghatni, letértem és a 

 larnakai vízvezeték mellett folytattam az utat, itt legalább néha- 

 néha egy-egy állat akadt. 



Klavdia török falu után kezdetét vette a hegymászás ; hol 

 keeske-útakon, hol pedig a hegyi patakok kiszáradt medrében 

 haladtam előre; ugyan azt az utat követve, melyen 1860-ban 

 Sintenis Pál német botanikus járt. Az Evgali-völgyig küzdenem 

 kellett a vízhiány, hőség és főképpen a nagy fájdalmat okozó 

 tüskék ellen. Innen már csak zsálya, cistus, entiana, mirthus, 

 stb. bokrok között baktattam. 



A kiszáradt hegyipatakok medrét, mint máshol is oleánder 

 bokrok szegélyezték, ezért főképpen a medrekben maradtam, 

 remélvén, hogy sikerülni fog nagyobb mennyiségű D. Neriit. 

 illetve ennek hernyóját gyüjthetni. Sajnos, ide már későn érkeztem; 

 nyomot sokat találtam, helyenként az oleánder bokrokon csak a 

 Virág maradt meg, hernyő azonban csak néhány csenevész pél- 

 dány került. A mészkő repedések közül, hová a hernyók gubózás 

 végett behúzódtak, nem sikerült a sok báb közül egyet is ép 

 állapotban kipiszkálni, mert a 40 — 50 cm. mélységig alkalmas 

 eszköz hiányában nem tudtam behatolni, feszítő vasrúdam nem 

 volt, mivel a szakialapokat felemelhettem volna. Itt is a G Cleo- 

 patra meglehetős gyakori volt, de szintén csak kopott hímek 

 repültek, nőstényt egyetlen egy példányt láttam. 



Később kopár, sziklás helyeken bukdácsoltam — néha 

 lefelé is — majd ismét apró bokros területre érkeztem, hol 

 a zsálya stb. bokrokba kapaszkodva tudtam csak előre jutni. 

 Este 5 órakor érkeztem a hegy tetejére, hol a kolostor előtti 

 kis szabad téren pihentem meg és kárpótoltam magamat a napi 

 fáradalmakért a kellemes, illatos levegővel és gyönyörű kilátással, 

 mely innen nyílt. Majd kipihenvén, a kolostorba mentem, hol az 

 alacsony, poczakos „Proton" igen szívélyesen fogadott s azt ami 

 felfrisítésemre rendelkezésére állott szívesen adta, csak kár, hogy 

 a tisztaság fogalma a „kalugereknél" is még nagyon alacsony 

 fokon áll. 



