4 BLAAHVALEN 



sydlige fangstfelter og at den foretar omfattende vandringer 

 langs de store fastlandsmasser ogsaa syd for ækvator. 



Blaahvalen lever udelukkende av plankton, «aate». G. 0. Sårs 

 skriver: «Dens føde bestaar efter gjentagne av mig anstillede 

 undersøkelser av mavens indhold næsten udelukkende av en liten 

 gjennemsigtig ræke, som heroppe (i Finmarken) kaldes «kril». 

 Skjønt der i Varangerfjorden den tid jeg opholdt mig her, slet 

 ikke manglet paa sild av forskjellig størrelse, har jeg dog aldrig 

 fundet spor av sild i blaahvalens mave». Den saakaldte «rødaate» 

 synes forøvrig at være dens yndlingsføde. I Finmarken fandt 

 man heller aldrig lodde i blaahvalens mave. 



Den er den mest ensomme av storhvalene. Mens endog fin- 

 hvalen — for ikke at tale om seihval og knøl — gjerne forekommer 

 i større og mindre flokker, forekommer disse mægtige dyr gjerne 

 spredt, og er som oftest noget langsomme i sine bevægelser. 

 Dog har man ogsaa eksempler paa at blaahvalen kan trække saa 

 hurtig avsted at en hvalbaat ikke kan følge den. 



Prof . R. Collett skriver om dens levevis bl. a. : «I vore far- 

 vand bestaar dens føde udelukkende av plankton-crustaceer. For 

 at erholde disse, løper den søkende omkring i havstrømmene, eller 

 ut og ind av bugtene under land. Har den fundet aaten, jager 

 den frem og tilbake med aapent gap, ofte liggende paa siden 

 eller ryggen. Er den hungrig pleier den ikke at skræmmes av 

 skud, mens den ellers er temmelig sky. 



Den stryker ofte i lange strækninger under våndet i ret 

 linje eller i bestemte vinkler. Dens kræfter er vældige, og den 

 er undertiden som i lek set springe helt frit av våndet. Saarede 

 blaahvaler har kunnet slæpe fangstbaater efter sig i et døgn 

 eller mer. 



Den er av naturen godmodig, den er trofast mot sin make, 

 og forlater nødig stedet hvor denne ligger dræpt eller saaret. 



Den nærer stor frygt for spækhuggeren, og er disse i far- 

 vandet, blir blaahvalen vild, og fangstbaaten vil vanskelig kunne 

 komme den nær. 



Før blaahvalen gaar i dypet blaaser den gjerne 10 — 12 gan- 

 ger efter hverandre med omkring V4 niinuts mellemrum mellem 

 hver gang. I dypet kan den opholde sig i 5 — 10 minutter. Længere 

 tidsrum er aldrig med fuld sikkerhet iagttat, skjønt hvalfan- 

 gerne antar, at den kan holde sig nede i hele timer ad gangen. 



