SEIHVALEN 21 



april fandt den i store masser ut for Vingvaagen, hvor man 

 hadde føling med den helt utover til omkring 10de juli, mens 

 den i 1918 forsvandt herfra allerede omkring 15de juni. 



Omkring Iste mai eller næsten en maaned tidligere end i 

 1918 var seihvalen i 1919 at finde i kraftig bestand paa feltet 

 syd for Stadt, hvor den blev helt til ind i første halvdel av juli. 



Ved Blomvaag fik man begge aar de første seihval omkring 

 midten av juni, og den opholdt sig baie ca. 1 maaned paa feltet. 



I det hele blev altsaa seihvalen begge aar helt væk fra kysten 

 omkring 15de juli, og dens tiæk var begge aar sydgaaende. 



Seihvalen vides med bestemthet første gang at være fanget 

 i 1881 av Svend Foyn. Allerede aaret efter begyndte hvalfan- 

 gerne ved de finmarkske stationer at lægge sig efter den i 

 mangel av større hval, og i 1885 indtraf den allerede nævnte 

 masseforekomst av den langs Finmarkens kyst. Den optraadte 

 da i tusenvis og dens specielle aate var tilstede i saa store masser, 

 at den paa sine steder gav våndet farve. Den forekom det aar 

 fra Tromsø og helt utover til Murmankysten, hvorhen dens utbre- 

 delse som regel ikke naar, og den var tidlig ute, allerede ca. 

 15de mai. 



Almindelig optræder den ved Shetland og Færøerne først i 

 juni maaned, mens den paa Finmarken almindelig indtraf først 

 i sidste halvdel av juni eller endog i juli. I 1885 fangedes den 

 i stort antal, mest i juli maaned, da ogsaa den største indvan- 

 dring fandt sted. Allerede i august var den paa retur og ved 

 begyndelsen av september var den praktisk talt forsvunden. Dette 

 er det almindelige. 



Fangstjournaler fra færøiske fangststationer viser forresten 

 i enkelte aar fangst av nordfra kommende seihval allerede saa 

 tidlig som de første dage av august. 



Siden fangstens ophør paa Finmarken er seihvalens træk 

 og forekomst bedst iagttat fra Færøerne og Shetland, hvor den 

 omtrent hvert aar siden er fanget i større eller mindre antal, 

 — ja i enkelte aar endog har utgjort den væsentligste fangst. 



I aarene 1903, 1904 og 1905 var den paa det shetlandske 

 fangstfelt kun tilstede i forholdsvis ubetydelig antal ; men i 1906 

 var her en saadan masseforekomst av seihval, at beretningene 

 grænser til det utrolige. Den stod ikke langt fra land hvor der 

 var rikelig forekomst av aate, og forsvandt fra kysten aldeles 



