SEIHVALEN 25 



I den japanske hvalfangst spiller den iethvertfald en meget 

 betydelig rolle. Det er saaledes i aarene 1915 — 1918 i japanske 

 kystfarvand skutt ikke mindre end 2 417 seihval. Den er her 

 som overalt ellers meget uregelmæssig i sin optræden, men fore- 

 kommer dog mest i de farvand som støter op til den nordlige 

 del av de japanske øers Pacifickyst, det saakaldte «Northea- 

 stern». 



Hvad dens levevis angaar kan bemerkes — hvad der alle- 

 rede fremgaar av den tidligere omtale — at den bare optræder 

 hvor havvandet er nogenlunde temperert. Det kolde vand liker 

 den ikke. Den er her blaahvalens motsætning, hvorfor hvalfan- 

 gernes iagttagelser ogsaa gaar ut paa at disse to hvalarter sjel- 

 den træffes sammen paa feltene. Dette har forøvrig ogsaa sin 

 grund i at disse to hvalarter foretrækker hver sin bestemte aate. 



Seihvalen søker med forkjærlighet de saakaldte Calanider 

 (vandlopper), en aate som naar den er tilstede i stort antal gir 

 vandflaten en rødagtig farve, hvorfor ogsaa hvalfangerne fra sin 

 tønde i masten søker dit, hvor våndet er «rødt». 



Blaahvalen derimot foretrækker de saakaldte Euphausiider 

 (lyskrebs), et slags ræke som forekommer i saavel varmere som 

 koldere havstrøk i store masser. 



Flere av de store bardehvaler er noksaa selskabelige dyr, 

 en egenskap som ikke mindst gjælder for seihvalens vedkom- 

 mende. Den forekommer derfor sjelden enkeltvis, men gjerne 

 i mindre flokker. Stundom kan de optræde i snesevis eller mere 

 og gjøre indtryk av hele stim. Ikke sjelden finder man dem 

 ogsaa optrædende parvis. 



Dens «blaast» er forholdsvis meget kraftig, men hvalfan- 

 gerne kjender den dog paa den noget tyndere og lavere vand- 

 straale. Den er gjerne under våndet henimot 10 minutter, 

 hvoretter den 2 å 3 gange med kortere mellemrum kommer op 

 for at aande. 



Naar den gaar i aaten er den let kjendelig fra blaahvalen 

 og finhvalen derved, at den ikke kaster sig om paa siden som 

 disse, men at den ofte gaar med overkjæven løftet over våndet 

 og ganske rolig likesom skummer føden til sig. 



Den er hurtig i sine bevægelser og i forhold til sin størrelse 

 ikke særlig let at fange. 



Som de andre storhval faar ogsaa seihvalen som regel kun 



