28 KNØLHVALEN 



farven veksle endog ganske betydelig. Særlig er disse farveveks- 

 linger fremtrædende paa de sydlige fangstfelter, hvor der plud- 

 selig paa et felt kan ske en fuldstændig indvandring av individer 

 som er typisk forskjellige fra dem som befolket feltet for bare 

 nogen dage siden. Dog er oversiden som regel brunsort eller sort, 

 mens undersiden kan veksle fra hvitt til broket, ja endog til helt 

 mørkt. Der kan paa undersiden findes pletter, felter eller marmo- 

 reringer i hvitt paa den helt mørke bundfarve. Ikke sjelden 

 findes ogsaa individer med helt mørk underside. Paa feltet ved 

 Syd-Georgia kan saaledes ifølge hvalfangstbestyrernes meddelel- 

 ser derfra pludselig komme hele indvandringer av det slags indi- 

 vider. Farven later ikke til at skifte synderlig med alderen. 



Bardene er graasorte, de forreste noget brokede med hvitt. 



Knølhvalen lever hovedsagelig av plankton, men er ogsaa 

 hyppig fundet med sild og lodde i maven. Det er sandsynlig at 

 den foretrækker plankton, skjønt der er eksempler paa at man 

 har fundet sild i dens mave tiltrods for en rikelig forekomst av 

 plankton. Der er ogsaa fanget individer med fuldstændig tom 

 mave tiltrods for en rikelig forekomst av lodde. Den er forøvrig 

 ingen kostforagter. Man finder undertiden de forskjelligste fiske- 

 sorter i dens mave. En fangstekspedition til østasiatiske farvand 

 fandt saaledes baade hvitting, torsk og laks i maven paa knølhval. 



Naar det er rikelig tilgang paa føde kan den sætte tillivs 

 svære masser. 8 — 10 hl. kan indeholdes i ventriklene paa en 

 gang. Men saa kan den ogsaa længe undvære føde, idet den paa 

 sine vandringer ofte kommer til havstrøk, hvor der er meget 

 knapt for mat. Dens huld er derfor paa vore fangstfelter sterkt 

 vekslende, og dyrets værdi er derfor høist varierende efter den 

 spækmasse som findes paa den. 



Den foretar store og omfattende vandringer, og dens træk 

 later til at være regelmæssigere og mer stabilt end nogen av de 

 andre storhvalers. Har derfor hvalfangerne fundet en stations- 

 plads fra hvilken den paa sit træk kan jages, er den lettere at 

 skyte ned og utrydde end nogen av de andre hvalarter. Det har 

 derfor ogsaa vist sig, at netop denne art først blir uttyndet paa 

 et felt. Det er den samme foreteelse vi netop de sidste aar har 

 hat anledning til at iagtta paa Syd-Shetland og Syd-Georgia. 



Siden hvalfangsten i Sydhavet begyndte har man idethele 

 faat et bedre indblik i hvalenes vandringer og hele levesæt for- 



