KNØLHVALEN 29 



øvrig. Specielt er dette tilfældet netop for knølhvalens vandringer. 

 Baade syd og nord for ækvator falder dens træk i en nærings- 

 vandring mot ishavsregionene og en ynglevandring mot var- 

 mere havstrøk. 



Paa kysten av det nordlige Norge er dens træk og forekomst 

 i sin tid særlig undersøkt og kjendt fra hvalfanger Morten Inge- 

 biigtsens iagttagelser og journaler. 



Av disse fremgaar, at knølen i aarets første maaneder februar 

 og mars befinder sig paa træk vestover langs Finmarkens kyst. 

 Den kommer da fra Østhavet i hvis aapne dele den maa ha 

 tilbragt vinteren. 



Man drev i mange aar fangst av hval paa kysten av Fin- 

 marken uten at kjende dette knøltræk. Hvalfangerne kom nemlig 

 først der nord efterat dette træk var forbi. Den hval de søkte 

 var dels rent planktonspisende arter som først optraadte ut paa 

 forsommeren — og dels finhvalen, som hellerikke indfandt sig i 

 de tidligste vaarmaaneder, men først med loddens indsig. Da man 

 imidlertid først hadde opdaget trækket blev der skutt mange knøl- 

 hval paa dette træk. 



Knølhvalen kunde nemlig optræde i ganske betydelig antal 

 paa kysten av Finmarken. Saaledes berettes fra 1873 — altsaa 

 før den tid knølhvalfangsten begyndte — at den en dag i februar 

 pludselig optraadte i tusenvis i Varangerfjorden. Sværmene var 

 efter sigende saa tætte at de hindret dampskibenes fart. I mars 

 1881 og i mars 1886 var det atter meget knølhval i Varanger- 

 fjorden. 



Knølen er paa denne aaistid ikke ute for at søke føde, og 

 den trækker derfor avsted med stor fart, idet den holder sig 

 tæt under land. Den kan paa dette træk komme de utstikkende 

 punkter saa nær at den saavidt gaar klar av grundene. Det er 

 en almindelig utbredt mening blandt hvalfangerne at den med 

 forsæt skubber ind paa stenene for at bli kvit de mange store 

 parasitter som snylter paa den. 



Det maa ha været smaat med vinterforingen, for maven var 

 tom hos de hval som fangedes paa denne tid. Hunnerne hadde 

 derimot store fostre, som næsten var færdige til at kastes. Hen- 

 sigten med denne vandring er derfor klarlig den at søke hen til 

 varmere havstrøk, hvor ungene kan kastes. Bare undtagelsesvis 

 fødes ungen i vore nordlige farvand. 



