62 SPERMACETHVALEN 



Et norsk fangstselskap med stationsplads ved Port Arm- 

 strong, Syd-Alaska, fanger hvert aar et ikke ubetydelig antal 

 spermacethval. Saaledes fangedes sommeren 1919 ialt 120 hval, 

 hvorav 66 spermhval. Den største fangst foregik i juni, juli og 

 august. 



Av et amerikansk selskap som driver fangst paa vestkysten 

 av Nordamerika, blev der sommeren 1919 fanget 83 spermhval, 

 og av samtlige amerikanske selskaper, som fanger paa Stille- 

 havets kyst, er der i 1919 utvundet 11 250 fat spermolje, saa 

 der maa være skutt flere hundrede dyr. — 



Spermacethvalen fanges ogsaa i stort antal paa den ja- 

 panske side av Stillehavet. Saaledes fangedes der i aarene 1915 

 til 1918 ialt her 1 253 speimhval væsentlig paa den del av kysten 

 som ligger utenfor Miyagi, Iwate og Aomori. 



Videre fanges denne hvalart i betydelig antal av de hval- 

 fangere, som har stationsplads i Natal. En meddelelse herfra 

 melder saaledes, at der til disse stationer paa en enkelt dag, 

 den 17de september 1919, blev indbragt 16 spermacethval. Ialt 

 blev av disse selskaper i 1919 skutt flere hundrede hval av 

 denne art. 



Utenfor de her nævnte specialiteter er imidlertid fangst av 

 denne hvalart ikke længer av større betydning. Den største hval- 

 fangst foregaar jo i vore dage paa felter med saa sterkt polart 

 præg, at de ikke regelmæssig søkes av spermacethvalen i noget 

 større antal. 



Foruten en meget værdifuld olje f aar man av spermacet- 

 hvalen hændelsesvis et meget kostbart stof, ambra. Ambra er 

 en indvoldsdannelse, hvori der næsten altid findes dele av den 

 føde hvalen nyder. Undertiden utstøtes ambrastykker med ekskre- 

 menterne og findes derfor hændelsesvis flytende ved kysterne av 

 f. eks. Madagaskar, Surinam, Java og flere steder. 



Ambra forekommer i større og mindre stykker og er av en 

 graaligbrun farve — ugjennemsigtig og ildelugtende. Ved den 

 før nævnte spermacethvalfangst paa sydkysten av Australien 

 blev der gjort fire ambrafund — fra et stykke saa stort som 

 en plomme til en stor kuleformet klump, som veiet ca. 60 kg. 

 Alt blev fundet i endetarmens aapning og indtil 3 — 4 fot inde i 

 tarmen. Tidligere nævnte ekspeditionsleder fremsætter derfor den 

 meget rimelige teori, at da hvalen ved harpunens træf «altid 



