ISLAND 



169 



Island og fandt en passende stationsplads, og han gik straks 

 igang med at opføre de nødvendige bygninger paa Langeyre ved 

 Alptafjord. 



Dette første forsøk paa hvalfangst fra Island støtte imidler- 

 tid paa en række hindringer fra de islandske myndigheters side. 

 Der blev saaledes krævet at man for at drive hvalfangst her 

 skulde være islandsk borger og bo- 

 sætte sig i landet. Dette hverken 

 vilde eller kunde Svend Foyn ind- 

 late sig paa, og under de idelige 

 forhandlinger med myndighetene 

 om dette, gik han med sin steile 

 natur træt av det hele og opgav 

 for sit vedkommende hele den is- 

 landske bedrift, tiltrods for at han 

 allerede hadde gjort en række for- 

 anstaltninger til ogsaa at begynde 

 fangst fra andre punkter av ky- 

 sten. 



Han hadde nemlig flyttet en 

 del av sin station paa Vadsø over 

 til Island og denne skulde ogsaa 

 gjenopbygges ved Alptafjord, men 

 endnu før han vel var kommet 

 igang, flyttet han det hele over 



til en havn paa Islands østkyst, hvor han imens mente sig at 

 ha fundet bedre forhold for bedriften. Forhandlingene med myn- 

 dighetene ærgret ham imidlertid stadig. At ordne sig med en 

 «straamand» laa hellerikke for ham. Han rev da altsammen 

 ned igjen og flyttet paany over til Finmarken, hvor han nu 

 bygget stationen i Mehavn. Sin part i stationsanlægget paa 

 Langeyre solgte han til sine medinteresserte derover, og tænkte 

 senere ikke mere paa at drive fangst fra fast station paa Island. 



Thomas Amlie kom derved i en noget vanskelig situation. Han 

 var nemlig ikke hvalfanger, ikke sjømand overhodet, men lærer 

 og forretningsmand. Han maatte derfor nu søke at kjæmpe 

 saken igjennem tiltrods for at han kunde synes at savne kvali- 

 fikationer for at styre og lede bedriften. Det lykkedes ogsaa 

 Amlie at komme til et resultat. Vistnok maatte de norske hval- 



Thomas Amlie. 



