UTRUSTNING. FANGSTBAATER 341 



ind i Syd-Shetlandsfeltet^ omraade som et av hvalfangerne regel- 

 mæssig benyttet felt. 



Ellers var ekspeditionene til Syd-Shetland i denne tid meget 

 optat med eksperimenter for at finde et godt felt hvor der kunde 

 drives efterfangst, naar. sæsongen paa Syd-Shetland var slut. 

 Vi har set disse ekspeditioner helt fra begyndelsen av drive efter- 

 fangst ved Falkland eller i Magellanstiædet. Nu blev der ogsaa 

 forsøkt langs Sydamerikas vestkyst og østkyst uten at tilfreds- 

 stillende resultater blev opnaadd. Disse eksperimenter med hen- 

 blik paa efterfangst faldt derfor snart bort, men indgaar dog 

 som et interessant led i den række av undersøkelser som norske 

 fangstselskaper har foretat for at bringe hvalbestand og hval- 

 forekomst paa det rene. 



Ved Syd-Georgia fik man dette aar indtryk av en mægtig 

 hvalbestand. Hvalaaten optraadte i øens umiddelbare nærhet i 

 slike masser, at den gav havet farve over store strækninger. 

 Særlig støtte knølhvalen i uhyre antal op under øen, hvorfor den 

 ogsaa kom til at utgjøre hovedfangsten, men ogsaa blaahval og 

 finhval var tilstede i stort antal. Det viste sig dog vanskeligere 

 at fange disse storhval med de redskaper og utstyr som fangst- 

 baatene da hadde. 



Den store forekomst av hval støtte til øen i begyndelsen av 

 oktober maaned. Mængden øket stadig til slutten av november, 

 hvorefter den holdt sig jevn hele sommeren og høsten utover. 

 Helt ut mot slutten av juni maaned blev der drevet fangst fra 

 den argentinske station. Knølhvalen var overmaade fet og endda 

 fetere blev den eftersom sæsongen skred frem. Spæk paa 15 — 16 

 tommers tykkelse var ikke ualmindelig, og hvalfangerne paastaar 

 at spæklaget i april og mai kunde gaa op i en tykkelse av 18 

 tommer eller endog mere. 



Nordkaperen optraadte dette aar i et antal større end nogen- 

 sinde tidligere. Den søkte i midten av januar i stort antal ind 

 mot øens vestlige ende og fangedes saa februar maaned utover. 

 Den holdt sig med forkjærlighet helt inde under land mellem 

 Stener og tang, og hvalfangerne mener bestemt at ha iagttat et 

 lignende forhold her som ved denne hvalarts forekomst ved He- 

 bridei ne, nemlig at den som næring foretrækker en slimet, manæt- 

 lignende føde, som netop her vest for øen forekommer i meget 

 betydelige mængder. 



