Hvalfangsten ved Australien. 



a den store hvalfangst langs kystene av Afrika 

 i aarene 1908 til 1911 gjennemgik sin raske 

 utvikling og gjorde det klart at store masser 

 av trækhval, mest knølhval, aarlig søkte hen 

 til dette fastlands kyster, vendte ogsaa tanken 

 sig naturlig til de australske farvand, hvor 

 man ventet at finde pai allele foihold. 



Syd for det australske fastland og tillig- 

 gende øgrupper har jo verdenshavet en vældig utbredelse, og det 

 synes helt naturlig at der langs den polare iskant her syd i 

 sommertiden maa søke store masser av hval for at finde næ- 

 ling. Disse store hvalmasser skulde saa naar sydsommeren var 

 slut, søke langs Austral-fastlandet og dets øgrupper paa en til- 

 svarende ynglevandring til den som man allerede kjendte og var 

 ifærd med at utnytte langs kystene av Afrika. 



Denne teori høres ganske liketil, men den var dengang 

 fangsten paa Australien startedes, ikke tilstrækkelig støttet av 

 kjendsgj eininger og undersøkelser. 



Vistnok var der en række iagttagelser og undersøkelser, som 

 til en viss grad kunde berettige den mening at der maatte være 

 gode hvalfelter ved Australien. Saaledes hadde man beretninger 

 fra ældre tiders spermacet- og rethvalfangere fra disse farvand. 

 Disse beretninger stammet mest fra amerikanske fangstmænd 

 og fastslog at der til forskjellige tider og paa forskjellige steder 

 var observert store masser av hval i visse australske havstrøk. 

 Specielt hadde «Antarctic» av Tønsberg paa sine før omtalte 

 fremstøt fra Australien i 1893 og 1894 paa reisen mot polar- 

 sti økene iagttat en betydelig hvalbestand, og denne ekspeditions 

 leder uttalte i sin beretning om ekspeditionen, at der i de polare 



