100 

 {Physeteridce.) 



og udvide sig; isaer gjelder det Knoglerne i Overansigtets forreste 

 Del, mest den forreste Del af Overkjaebebenet, medens Under- 

 kjaeben beholder sin oprindelige Smalhed. 



Sleegterne af Gruppen Hoploceti ere uddode, tertisere, og kjen- 

 des kun ufuldstaendig, mest efter Brudstykker af Hovedskaller. Det 

 kan skjennes, at Hovedskallen vaesenlig er omformet paa samme 

 Maade som hos Sleegterne af Physeterinernes everste Gruppe, 

 Fhyseteres, men i betydelig mindre paafaldende Grad. Paa et mere 

 oprindeligt Trin end Physeteres staa de ogsaa i Tandsaettets Ud- 

 vikling: baade i Over- og Underkjaebe findes en lang Raekke vel- 

 udviklede Tsender, medens de ovre Taender hos Physeteres van- 

 trives. 



Hos den europaeiske og amerikanske Hoplocetus {Balcenodon, 

 Physodon, y>ScaI(iicetus« etc.) ere Taenderne klaedte med Emaille. 



Den europaeiske Physeterula har mistet Emaillen, synes det. 



Hos Slaegterne af Gruppen Physeteres er Virkningen af Ansigts- 

 Puden paa Hovedskallen fert ud i det fantastiske. Ogsaa Tand- 

 sajttet er udformet paa en besynderlig Maade. I Underkjaeben 

 vedblive Taenderne at vaere veludviklede ; men i Overkjaeben van- 

 trives de og forsvinde belt eller saa godt som belt. Hvad Grunden 

 kan vaere til denne Forskjel mellem Over- og Underkjaebe, er ikke 

 klart; mulig staar den i Forbindelse med Overkjsebebenets staerke 

 Udbredelse til Siden, hvorved de ovre Tandrader skydes udad, saa 

 at de komme ud af deres Samvirken med de nedre Tandrader, 

 der beholde deres Plads i de snevert sammenfejede Underkjasbe- 

 Grene, som hos Forfaedrene ; nogen staerk Brug af de 0vre Taender, 

 der kunde vedligeholde dem trods alt, er der ikke ; de nedre Taen- 

 der alene, sammen med Ganen, maa kunne overkomme Arbejdet; 

 Opgaven er jo naermest kun at gribe Blaeksprutter, der synes at 

 vasre Yndlings-Fode for hele Familien ligesom for adskillige andre 

 Hvaler, isaer for dem med mere eller mindre vanslaegtet Tandsaet. 



»Cogia« er i et Par Henseender den oprindeligste af Slaeg- 

 terne. I Overkjaeben findes endnu, eller kan findes, en nogenlunde 

 veludviklet Tand. I Hovedskallen er der endnu ret anselige, om 

 end kun ganske smalle og fortrykte, bugtede Levninger af den 

 ophejede Ben-Void, der ellers hos Tandhvaler ligger mellem Nasse- 

 borene og Nakkekammen ; Fedtpuden har endnu ikke halt edelagt 

 dem og er heller ikke saaledes voxet omkring den ydre Naesegang, 



