66 



{Cetacea.) 



Tal, bliver ferst simplere; de 0vre bredformedeTaender miste den indre 

 Spids og den tilsvarende indre Rod, og Kronen bliver sammentrykt; 

 et nseste Skridt i Vanslaegtningen er, at Kindtasndernes Kroner, 

 eller dog de fleste af dem, faa savtakket For- og Bagrand ; der- 

 naest smelte Kindtaendernes forreste og bageste Rod sammen til 

 en, og Takkerne paa Kindtaendernes Kroner indskrsenkes og for- 

 svinde, medens Kronen bliver mindre og simpelt kegleformet, af 

 lignende Form som For- og Hjornetaender, der ogsaa indskraenkes; 

 og alt imens foroges Taendernes Tal i de lange Kjaeber, vistnok 

 ved, at der i Stedet for de faa ret store Tsender fremspire flere, 

 men mindre, neppe ved egenlig Deling af de faa; maaske der og- 

 saa fra forste Fserd er kommet til at staa M^lketaender i Raekke 

 med de blivende, uden at dog hele Maelketandsaettet er optaget i 

 det blivende Sset; Taendernes Tal voxer hejere og hojere, langt 

 over det typiske, medens de enkelte Taender blive mindre og min- 

 dre, sffirlig vantrevne forrest og bagest i Raekkerne, oftest forsvin- 

 dende fra Mellemkjgeben. Taendernes Emailleklasdning bliver tynd 

 eller forsvinder belt. — Hvad der senere sker med Tandssettet, 

 afhsenger af den Brug, der gjeres af det. Det kan ske, at der slet 

 ikke bliver Brug for det, og at det derfor belt forsvinder; eller 

 det kan, belt eller delvis, gjenoptages til kraftig Brug og gendres 

 derefter; eller en enkelt Tand kan tage Magten, medens alle andre 

 Taender vantrives. 



Tandskiftet, der hos de oprindeligste Hvaler foregaar paa saed- 

 vanlig Maade, ophorer. Paa hvilken Maade det sker, er ikke klaret. 

 At slutte efter Undersogelser af Taenderne hos Fostre af de hejere 

 staaende Hvaler kunde det, i hvert Fald undertiden, se ud, som 

 om det var blivende Maelketaender, der findes i det voxne Dyrs 

 Tandsffit, som om Meelketaendernes Efterfelgere vare forsvundne. 

 Saaledes er Forklaringen dog neppe ; snarest er det vaesenlig det 

 virkelige blivende Saet, der findes hos de voxne, medens baade 

 Forgaengere og Efterfelgere, begge Slags paaviste, ere forsvundne.'') 

 At Tygningen opherer, og at Taenderne vantrives, har stor Ind- 

 flydelse paa Tyggemuskler og Kjaeber. — For de ferste Hvaler 

 som Fiske-Fangere var det nedvendigt at kunne gabe hejt; Kind- 

 musklen, der har Tilbojelighed til at indsnevre Gabet, blev derfor 

 kun lidt brugt, og den indskraenkes; sammen med den svinder dens 

 Udspring, Kindbuens forreste og midterste Del, der bliver en ganske 



