107 



ikke mindste Tale. Heller ikke er der Sandsynlighed for, at Hvalernes Stam- 

 former blandt Land-Dyr, end ikke som linger, havde Epiphyser paa begge 

 Ender af alle Fingerled, saaledes som det maatte krseves for blot nogenlunde 

 at forklare de h0je Led-Tal hos Hvalerne. Vel er der virkelig hos Hvaler 

 opstaaet overtallige forbenede Epiphyser, flere Epiphyser end hos deres Stam- 

 former. Men vel at maerke, det er kun sket hos Hvaler, der allerede havde 

 mangeleddede Fingre (Den Indvendine mod »Epiphyse-Hypothesen«, at den i 

 det hojeste kunde forklare Tilstedevaerelse af 12 Led i Fingeren, Mellemhaand 

 medregnet, og derfor ikke kan gjelde, hvor Leddenes Tal er over 12, imode- 

 gaar Ku ken thai med den Indrcmmelse, at i dette Tilfaelde er Leddenes 

 Tal virkelig forhojet ud over Fingerspidsen, 1. c. 1893, p. 311.) 



Mere sandsynlig er en anden Tydning, som Kii ken thai selv frem- 

 saetter, men regner for mindre heldig: sWiirde man die Entwickelungs- 

 geschichte allein zur Losung der Frage heranziehen, so wiirde sich der 

 Schluss ergeben, dass ausser den vier typischen Fingerelementen sich immer 

 neue anlegen, indem sie sich, in distaler Richtung aufeinander folgend, in 

 dem sich immer weiter vorschiebenden embryonalen Bindegewebe entwickeln, 

 so dass die letzte Phalanx die jiingste ist« (I.e. 1893, p. 311). En Grund til 

 at forkaste denne Mening finder K ii k e n t h a 1 deri. at Leboucq og han selv 

 paa den yderste Spids af en af Fingrene af en langfingret Delfin-Haand en- 

 kelte Gange have fundet noget, der mulig kunde tydes som de svageste Lev- 

 ninger af en Negl ; skulde det vise sig rigtigt, at der paa den yderste Finger 

 spids findes Levninger af en Negl, siger Kiikenthal, saa kan denne 

 »Hypothese« om de mange Fingerleds Fremkomst ikke vasre rigtig, »denn 

 dann entspricht die Spitze der Walflosse und damit die Spitze von deren 

 Fingern auch der Spitze der Finger der typischen Vorderextremitat« (1. c. 1893, 

 p. 312). Denne Indvending kan ikke gjelde; der er jo ikke noget til Hinder 

 for, at den vanslasgtede Levning af en Negl stadig holder sig paa den laen- 

 gere og lasngere udskydende Fingerspids, paa hvilken Maade end Fingeren 

 forlagnges. 



^) S. 63. En egen Afhandling om Hvalernes Halshvirvler skyldes Reche: 

 Ueber Form und Funktion der Halswirbelsaule der Wale, Inaugural-Diss., 

 1904, med Billeder. Se ogsaa De Burlet: Beitrag zur Entwicklungs 

 geschichte der Wirbelsaule der Cetaceen, Morphol. Jahrb., Bd. 50, Heft 3, 

 1917, p. 373—402, med Billeder. 



®) S. 65. Om Trommebenet og dets Omgivelser hos Hvalerne, isser : 

 VanKampen, De Tympanaalstreek van den Zoogdierschedel, 1904, p. 

 299—316. Indeholder Henvisninger til tidligere Arbejder om Emnet. Om 

 selve Oreknoglerne isaer: Do ran. Morphology of the Mammalian Ossicula 

 auditus, Transact. Linn. Soc. London, ser. 2, Zoology, vol. I, 1878, Afsnit p. 

 450-464, pi. 62, 63. 



') S. 66. Den Mening, at Forogelsen af Tasndernes Tal over det typiske 

 hos Hvalerne fra forste Faerd maaske var indledet ved, at Mselke-Kindtasnder 

 optoges i det blivende Tandsaet, blev fremsat i 1882 (Vidensk. Medd. for 



