108 

 (Anm. 7.) 



1882, p. 31 og 40) paa en Tid, da man endnu ikke havde efiervist Spor af 

 Tandskifte hos Hvalerne. Samme Mening forsvaredes af Max Weber 

 (Urspr. der Cetaceen, 1886, p. 195 og 199); men han forlod den igjen (Die 

 Sauget., 1904, p. 567), efter at Kukenthal havde paavist Antydninger af 

 Tandskifte; Kii ken thai havde fundet Spor af Anlasg til baade Forgsengere 

 og Efterfolgere for de Tasnder, der hos Hvalerne optrsede som det blivende 

 Saet (men som han regner for Maelketsnder). Maaske er Tanken urigtig; 

 men nogen Nodvendighed for at opgive den er der dog ikke i det, der hidtil 

 foreligger; det var jo kun en Del af Maelketandsaettet, kun 4 Kindtaender, 

 der mentes optagen i det blivende Saet (det var udtrykkelig sagt, at en For- 

 hojelse af Kindtasndernes Tal ved andre Midler end Optagelse af Maelke- 

 tasnder, ved Deling eller ved Nydannelse, var nodvendig som Forklaring, 

 naar Kindtaendernes Tal oversteg 1 1 i hver Kjsebe) ; og Maelketandsaettet 

 kunde maaske heles igjen efter at have afgivet noget af sit Indhold ; i hvert 

 Fald er det en Umulighed i det enkelte at folge Tandkimenes Skjebne paa 

 dares vilde Veje under Vanslsegtning; der er mange Muligheder. 



Trods alle Undersogelser fra de senere Aar over Udviklingen af Hva 

 lernes Tandsaet, baade hos Fosleret og i Slasgternes Rjekke, er man ikke 

 naaet til nogen sikker Opfattelse. Kun den Ting er sikker, at Hvalernes 

 Tandsaet er afledet af Rovdyrenes typiske, at altsaa Taendernes Tal er for- 

 hojet, medens deres Storrelse er svunden ind, og deres Form er bleven 

 simpel, og at Tandskifte i alt vaesenligt er ophort, skjont der endnu hos 

 Fostre kan paavises Spor af flere Tandsaet, ligesom hos forskjellige andre 

 Pattedyr, som svage Minder om deres Forfasdre blandt Krybdyr. Men hvor- 

 ledes i^ndringerne i det enkelte ere gaaede for sig, derom kan man for en Del 

 kun gjette. 



Abel er den, der senest har overvejet herhen horende Sporgsmaal. Han 

 mener nasrmere at kunne vise, hvorledes Taendernes hoje Tal er fremkommet 

 hos Hvalerne; hos Bardehvalerne skal det vaere sket paa en Maade, hos 

 Tandhvalerne, eller i hvert Fald i Physeteridernes Raekke, paa en anden. 

 Men hans Bevisforeise er ikke uimodsigelig. 



For Bardehvalernes Vedkommende gaar Abel ud fra Kiikenthal's 

 Undersogelser. Som kjendt forlasngst, ved Opdagelser af Geoffroy Saint- 

 Hilaire og isaer Esc h r i c ht, Andes der hos Fostre af alle Nutidens Barde- 

 hvaler skjult i hver Kjasbe en lang Raekke smaa vantrevne Taender med 

 kegleformet eller knopformet Krone, der oploses uden nogensinde at bryde 

 frem; jasvnlig sees enkelte af disse smaa Tasnder at vaere indbyrdes forenede; 

 oftest er det to, der stede sammen, en sjelden Gang er der set fire for- 

 bundne indbyrdes. En Del af sine lagttagelser over Fostertasnderne hos 

 Balcenoptera musculus, den Art, som han havde haft saerlig god Lejlighed 

 til at unders0ge, sammenfatter Kii ken thai i folgende Ord : »Die Zahl der 

 Zahne im Oberkiefer des letzteren Embryos (o: det storste af de undersogte 

 Fostre ist 53, sie liegen sammtlich in gleich weiten Abstanden von einander. 

 Bei den kleineren Embryonen betragt die Zahl der Oberkieferzahne, wenn 

 wir die mit zwei resp. drei Hockern versehenen Zahne als je einen Zahn 

 rechnen, etwas weniger, und zwar haben alsdann die kleinsten Embryonen 



