110 



(Anm. 7.) 



ligste Arter, tvasrtimod; den er en af de hejeste, som en af de storste og 

 mest langstrakte. I Slaegten findes andre Arter, der staa paa et lavere Trin; 

 sasrlig gjelder det B. rostrata ; og hos denne Art har Eschricht hos to Fostre 

 fundet Tasndernes Tal at vaere hos det ene omtrent 40 i hver Kjaebe, hos 

 det andet i Overkjaeben 44, i Underkjaeben 40 (Unders. over Hvaldyrene, 

 3dje Afhandl., 1845, p. 314 og 316—317); hos to Fostre af samme Art fandt 

 Kukenthal 41 i Underkjgeben (Jen. Zeitschr. 1892, p. 485—486). Hos to 

 Fostre af en af Slsegtens everste Arter, B. gigas (sibbaldii), fandt K ii k e n- 

 t h a 1 50 i Overkjaeben (1. c. p. 486). Hos flere Fostre af Megaptera boops 

 har Eschricht fundet fra 46 til 51 Taender i hver Side i Overkjaeben, i 

 Underkjaeben noget fasrre, mindst 42 (1. c p. 311 og 316). Abel siger vel : 

 'Bei jenen Bartenwalen, deren Kiefer eine geringere Zahl als 53 Zahnindi- 

 viduen aufweisen, handelt es sich entweder um friihere Embryonalstadien, 

 wie bei dem von C. Julin beschriebenen Embryo von Balaenoptera rostrata 

 von etwa 48 cm. Lange (41 Zahne), oder um Reduktionserscheinungen« (1. c. 

 p. 1881; men denne Paastand er ganske utilstedelig; Abel har vist selv en 

 F0lelse deraf; han tilfojer: »In dieser Frage miissten noch eingehendere Un- 

 tersuchungen auf breiterer Grundlage angestellt werden, um unsere bishe- 

 rigen Kenntnisse in dieser Richtung zu erweitern«. 



Hvad Abel siger om Tallet af Taender eller Tandspidser hos Patrioretus. kan 

 heller ikke alt staa for en nsermere Pr0velse. Det er ikke sikkert, at Palriocetus 

 havde 11 Taender i hver Kjaebe; ingen af de fundne Hovedskaller har hele Kjas- 

 ber, den forreste Del mangier hos dem alle; Tallet 11 er derfor kun en Gjet- 

 ning og neppe ret sandsynligt; efter Hovedskallens 0vrige Egenskaber skulde 

 man vente Afvigelse fra det typiske Tandsaet, flere Taender. Af Kindtaenderne 

 kjendes kun enkelte nogenlunde hele; at hver af dem skulde have 7 Rand- 

 spidser, er kun Gjetning og ikke sandsynligt; hos andre Hvaler med sav- 

 takkede Taender, baade Zeuglodontider og Sqvalodontider, vexler Takkernes 

 Tal staerkt; der kjendes ingen Hval, hos hvem der findes samme Tal af 

 Takker paa alle Kindtasnder. Nogle l0st fundne Kindtaender, der vist med 

 Rette ere henregnede til Patriocetus (Sqvalodon ehrlichii), afbildede af Suess 

 (Neue Reste von Squalodon aus Linz, Jahrb. d. k. k. geol. Reichsanstalt, Bd. 

 XVIII, 1868, p. 287-290. pi. X, fig. 1-3) og gjengivne af Brandt (Unters. 

 foss. u. subfoss. Cetaceen Europa's, Mem. Acad. Imp. Sc. St. Petersbourg, 

 VII. ser., tome XX, Nr. 1, 1873, pi. XXXI, fig. 11 — 13), vise da ogsaa andre 

 Tal, en af dem 9, en anden 10. — Desuden er det tvivlsomt, om Patriocetus 

 kan regnes for Stamform for Bardehvalerne ; det er ikke udelukket, at den 

 ved naermere Kjendskab vil vise sig at staa paa et h0jere Trin, naermere ved 

 typiske Sqvalodontider, som naer knyttet til Agorophius (se Anm. 14). — Kort 

 sagt, hele Regnskabet over de 53 Taender hos Bardehvaler og de 53 Tand- 

 spidser hos Patriocetus staar paa de svageste F0dder. 



Om KiikenthalogAbel i det hele have Ret i deres Opfattelse af 

 Bardehvalernes mange smaa Taender som fremkomne ved Deling af faerre, 

 st0rre, savtakkede Taender, er ogsaa et Sporgsmaal. Der er vel neppe Tvivl 

 om, at der maatte kunne foregaa en Deling af Tand-Anlasg paa tidlige Trin 

 i Tandens Udvikling ; men at en Tand, der allerede var formet med savtakket 



