Ill 



Krone, skulde kunne deles, er ikke sandsynligt; der er i hvert Fald i Barde- 

 hvalernes Tilfselde ikke noget overbevisende i den Henseende, tvaertimod, 

 og andre Tilfaslde kjendes ikke. »Dobbeltta2nderne« hos Bardehvalernes 

 Fostre er det, der opfattes som takkede Taender i Deling; men de kunne 

 bedre tydes paa anden Maade Deres Stilling i Tandraden er ganske lune- 

 fuld, snart langt fremme, snart i Midten eller langt tilbage ; Spidsernes Tal 

 er oftest 2, kun en sjelden Gang 4-, Spidserne have Udseende af at vaere 

 af lige Rang, ingen kan kaldes Hovedspids ; Spidserne i Dobbelttsenderne 

 synes kort sagt at vasre smaa vantrevne enspidsede Taender, der rent tilfel- 

 dig ere komne i hinandens Nserhed og ere voxede sammen, hvad der isaer 

 let maatte kunne ske i Fosterets yngste Alder, medens Tandspirerne ere sam- 

 mentraengte i forholdsvis korte Kj^eber. Som dannede ved Sammensmeltning 

 af Enkelttasnder opfattedes Dobbelttaenderne allerede af Eschricht (1. c, p. 

 3121 — Skulde det vaere Tilfseldet, at der hos Bardehvalerne var foregaaet 

 en Deling af savtakkede Taender, maatte de paagjeldende Stamformer vel have 

 haft Taender, hvor Takkerne paa Kronens For- og Bagrand havde stor Selv- 

 staendighed og meget naer samme Msegtighed som Hovedspidsen. I saa Fald 

 kunde der ikke godt tasnkes paa Patriocetiis som Stamform ; hos den ere 

 Randspidserne, paa For- og Bagrandene, netop forholdsvis svage i Forhold 

 til Hovedspidsen, tilsyneladende ifasrd med at vantrives. 



Sin Opfattelse af den Maade, hvorpaa de mange smaa Taender hos Tand- 

 hvalerne, eller dog Physeteriderne, ere fremkomne, giver Abel i folgende: 

 'Dieser Spezialisationsweg des Gebisses vhos Bardehvalerne) ist fundamental 

 von jenem verschieden, den wir in der Phylogenese des Physeteridengebisses 

 finden. Wie ich 1905 gezeigt habe, tritt auf dem Wege zur Entstehung der 

 Squalodontiden zunachst eine starke Vermehrung der mehrwurzeligen, vorn 

 und hinten gezackten Backenzahne ein, so dass sich das primitive Archaeo- 

 cetengebiss durch Vermehrung der Backenzahne im Pramolarenabschnitt zu 

 dem polyodonten Squalodontidengebiss umformt. Aus den Squalodontiden 

 sind die Physeteriden hervorgegangen, bei welchen das Gebiss eine Reduk- 

 tion erfahrt; dieser Spezialisationsweg fiihrt aber zu einer Vereinfachung der 

 Krone, Verschmelzung der bifiden Wurzeln, Reduklion der Zackenreihen am 

 Vorder- und Hinterrande der Kronen zu einer krenelierten Leiste und end- 

 lich zum ganzlichen Verlust der Schmelzkappen« (1. c. p. 187). Her har Abel 

 sikkert i Hovedsagen Ret. Der er kun at indvende, at det ikke just kan 

 siges, at Abel i sin naermere Redegjorelse (Die phylogenetische Entwicklung 

 des Cetaceengebisses und die systematische Stellung der Physeteriden, Ver- 

 handl. d. Deutsch. Zool. Ges., 1905, p. 84—96, og Les Odontocetes du Bol- 

 derien, Mem. Mus. Roy. d'Hist. Nat. de Belgique, tome III, 1905) har godt- 

 gjort, at det netop er i Forkindtaendernes Afsnit, at Tasndernes Tal er for- 

 h0jet hos Sqvalodontiderne; heller ikke er der Sandsynlighed for, at Physe- 

 teriderne netop have deres Oprindelse fra Sqvalodontider ; de synes at vaere 

 udsprungne fra et hojere Trin; de have vist faelles Rod med Delphiniderne. 



Nogen Grund til at tro paa, at Forhojelsen af Taendernes Tal over det 

 typiske hos Mystacoceti og Odontoceti skulde have forskjellig Oprindelse, 

 er der forelebig ikke ; overfor den store gjennemgaaende Overensstemmelse 



